Уилиям Макдоналд
ЗАБРАВЕНАТА

■ -ЗАПОВЕД

„Бъдете свети!"

CLV

Уилиям Макдоналд
Забравената
запобед:
„Бъдете сВети!"
Издателство ВЕРЕН
п. к. 91, София 1408
cLv
Christliche
Literatur-Verbreitung e.V.
Postfach 110135-33661 Bielefeld

Цитатите от НоВия ЗаВет са Взети от „НоВият ЗаВет на
Господ Исус Христос", издателство ВЕРЕН, София, 1993
© 1988 by William Macdonald
Оригинално заглавие: Be holy
© на немското издание, 1989
CLV • Christliche Literatur-Verbreitung
Postfach 110135 • 33661 Bielefeld
© на българското издание, 1993
CLV • Christliche Literatur-Verbreitung
Postfach 110135 • 33661 Bielefeld
ПреВод от английски: Екатерина АбадЖиеВа
Предпечатна подготовка: Издателство ВЕРЕН
п. к. 91, София 1408
Корица: Dieter Otten, Bergneustadt
Типография: Ebner Ulm
ISBN 3-89397-239-0

СЪДЪРЖАНИЕ
ВъВедение    	7
Като Христос	8
Божествената цел	9
Лоши подраЖания на Христос	10
Хора, които ни напомнят за Исус	16
Защо да бъдем свети?	21
Четири вида освещение	25
Пълното БоЖие ВъоръЖение	30
БоЖието участие и нашето участие	42
Как човекът да стане свят	44
Принципи на християнското поведение	48
Продължителната битка с греха	58
Нека да си изясним фактите	62
Пътят на победата - изпълването с Духа	73
Двете царства	91
Анатомията на греха и покаянието	102
Областта на моралната чистота	110
Господ нарича хомосекуализма „грях"	119
Самозадоволяването	124
Съвестта, вътрешният съдия  .   .	128
Какви са нашите мисли?	131
Правилното размишление	142
Обуздаване на езика	150
Прости ни за клкзките	157
Изпитание на търпението	161
Как да се обличам?	164
Да говорим истината	168
Моралните дилеми	171
Господи, пречупи ме!	175
Злоупотреба с опиати - просто каЖи „не"!	181
Хазартът - най-лесният начин да бъдеш ограбен    ...   189
Контролиране на раЖдаемостта	194
Политика     	198
Занимание със себе си - предателят вътре в нас ....   203
Духовна музика или нечисти звуци?	210
Отдели време за освещение	212
Последна дума	216
Крайни белеЖки	218

ВЪВЕДЕНИЕ
ПроВалът сред хората, които изпоВядВат Вяра В Христос, е
уЖасяващ. Мнозина като че ли са родени бегачи: стартът
им е чудесен. Но по Време на пътя падат В грях и се изгубват
преди финала. Разбира се, не Всички, които казВат, че са
християни, са наистина спасени, но дори и сред тези, които
показВат истинност ВъВ Вярата, процентът на Жертвите е
доста голям.
Много често се случва така, че едно-единстВено падане В
грях прави човека безполезен до края на Живота му. Въпреки
че се е покаял и изповядал греха си, той се чувства като из-
паднал в немилост. ВиЖда себе си като негоден за слуЖение.
Онемява, когато става въпрос за свидетелстване. Живо-
тът му стаВа като ЖиВот на спортист, който сам се е от-
казал от състезанието. ЦъркВите ни са пълни с такива хо-
ра.
Не трябва да е така. Бог е Бог на прощението. Когато ед-
на птица счупи крилото си и то оздравее, тя люЖе отново
да лети толкова високо, колкото е летяла преди. Бог мозке
да възстанови годините, които хората са пропилели. Бедата
е там, че много хора не знаят как да се възползват от про-
щението. Те изповядват греховете си, но не вярват на Бо-
Жието слово, че греховете им наистина са простени. МоЖе
би не чувстват, че греховете им са простени. Или моЖе би
знаят, че греховете им са простени, но не могат сами да си
простят. И така те Живеят като победени християни.
Тази книга има за цел да помогне на такива хора. Но преди
всичко тя има за цел да предпази вярващите от попадане в
такова полоЖение. Личният опит понякога струва скъпо на
един човек. Ако сме готови да се учим от БоЖието слово,
няма нуЖда да изпитваме Всичко на свой гръб. Чрез просто-
то послушание на Библията вярващият моЖе да познае всич-
ки благословения на светия Живот и да разбере всички болез-
нени последствия от греха. Защо трябва да търпим срам и
позор, за да научим това, което е така ясно за всеки, който
отделя време за изучаване на Библията?

КАТО ХРИСТОС
Hau-Bucokama оценка за характера на един чоВек е да се ка-
Же, че той прилича на Христос. ТоВа е най-голямата похВала
за един християнин. Няма no-Висока цел от тази да бъдеш
подобен на Господ Исус.
Хенри Дръмънд казВа: „Да станем като Христос е единс-
тВеното нещо на сВета, за което си струВа да се безпокоим;
В сравнение с него Всяка чоВешка амбиция изглеЖда глупаВа и
Всяко чоВешко постижение - празно."
Подобен на Исус, подобен на Исус!
ТоВа, което искам, е да приличам на Исус!
През целия ми земен път към слабата
тоВа, което искам, е да съм като Исус!
Сигурен съм, че има удоВлетВорение В тоВа да бъдеш изк-
лючително надарен, да поучаваш и да пропоВядВаш по такъВ
начин, че сърцата на хората да се изпълват със страхопочи-
тание и преклонение под влияние на СлоВото. Но да прили-
чаш на Христос е много по-добро нещо от голямата дарба.
Без него дарбата е като празно ехо от гонг или дрънкане на
цимбал. ВъзмоЖно е един чоВек да бъде изклк>чителен пропо-
ведник на амвона и уЖасен мърморко Вкъщи. Дарбата е суве-
ренна БоЖия милост в Живота на един човек, а личната бла-
годат е нещо, което ние трябва да развиваме чрез силата на
Светия Дух.
Много хора се стремят да станат големи ловци на човеш-
ки души. Всъщност това слуЖение е толкова популяризирано
в наши дни, че се смята практически за цел на нашето сът-
ворение. В резултат на това някои хора остават без дъх от
лична евангелизация, а Животът им прави християнската вя-
ра да изглеЖда доста непривлекателна и неубедителна. Ко-
гато Исус каза: „Елате след Мен и Аз ще ви направя ловци
на човеци", Той посочи правилния ред и показа кое е по-ваЖ-
но. Ние сме отговорни да Го следваме (т. е. да Живеем така,
както Той е Живял), а Той е отговорен да ни направи ловци
на човеци. Спечелването на души е естественият резултат
от тоВа да приличаш на Христос.

БОЖЕСТВЕНАТА ЦЕЛ
Великата БоЖия цел за Неговите хора е да ги преобрази спо-
ред образа на НегоВия Син. Той е толкоВа удоВлетВорен от
Исус, че иска да изпълни небето с подобни на Него. Когато
Го Видим, ние Веднага ще се променим и ще станем подобни
на Него. Но ако този процес започне сега, тоВа ще донесе
много поВече слава на Бога.
Керол Мейхол даВа дВе ярки илкзстрации на този процес.
Първата е с една доста пълничка Ясена, която се записала В
курс за отслабВане. ПърВото нещо, което ръководителят
напраВил, било да нарисува Върху огледалото един силует на
фигурата, която Жената искала да постигне. Когато тя зас-
танала пред огледалото, инструкторът ii казал: „Нашата
цел е да отслабнеш така, че да съвпаднеш с тази фигура." В
продължение на много седмици Жената пазила диета и праве-
ла упраЖнения. Тя заставала пред огледалото всяка седмица,
но фигурата й, макар и да отслабвала, Все още излизала из-
вън очертанията на силуета. Жената продълЖила да пази
диета и да се упраЖнява още по-упорито и накрая, за радост
на всички, когато един ден застанала пред огледалото, фигу-
рата и напълно съвпаднала със силуета в огледалото.
Втората илкютрация е с един скулптор, който изваял лъв
от гранитен блок. Когато го попитали как е успял да напра-
ви този прекрасен шедьовър, скулпторът отговорил: „Не бе-
ше трудно. Просто махнах всичко, което не изглеЖдаше ка-
то лъВско."
В следващите редове ще се опитаме да опишем как Бог ни
извайва по време на нашия Живот, така че да станем съот-
Ветни на образа на Човека. И нека, докато четем, да се мо-
лим така:
Исусе, помогни ми да Живея така,
че всички да видят, че съм Твой,
и да познаят по моите думи и дела,
че Ти си Господ и Спасител Мой!

ЛОШИ ПОДРАЖАНИЯ
НА ХРИСТОС
От Всеки християнин се очакВа да бъде представител на
Господ Исус тук на земята - да изявява образа на Спасите-
ля, като показВа на сВета какъВ е Христос. ТоВа е една ог-
ромна отгоВорност.
Ние сме части на Христовото тяло. Тялото е средстВо-
то, чрез което личността изразяВа себе си. Христовото
тяло, църквата, е средството, чрез което Господ Исус е из-
брал да изяВяВа Себе Си на сВета.
Затова Всеки един от нас трябВа да си зададе Въпроса:
„Как аз представям Христос?" Нека се запитаме така:
Ако от Исус Христос те могат
да Видят само туй, което виЖдат в теб,
е, мили мой, какъв Го вшкдат те?
Някой беше казал така: Бог има презиме. Той се нарича Бог
Авраамов, Исааков u Яковов. „Бог не се срамува от тях да
се нарече техен Бог" (ЕВр. 11:166). Как би се чувствал, ако
имаше моето име за фамилия?
Чарлз Суиндъл казва следното:
„Независимо дали ни харесва, или не, трябва да знаем, че
светът ни наблкздаВа с Вниманието на чайка, която търси
скарида В плитки Води. Вярващият... е наблк>даван непре-
къснато. Това е за нас опасност номер едно. Когато гово-
рим за Спасителя и за Живота, който Той ни предлага, вся-
ко нещо, което казваме, се преценява през онова, което
другите виЖдат В нас."
Пострадал от приятелите си
ТъЖен факт е, че Христос е пострадал много поради ЖиВо-
та на хора, които претендират, че са НегоВи ученици. Той е,
така да се каЖе, ранен В къщата на приятелите си.
10

ДЖеймс Спинк казВа така:
„Поддръжниците на християнството са нанесли на името
на Исус поВече зло, отколкото Неговите противници, за-
щото светът сраВняВа думите на християнина с негоВите
дела. Те правилно твърдят, че ако християнството наис-
тина е това, за което се представя, то би трябвало да
промени Живота на човека."
Същото мнение изказва и Хъдсън Тейлър:
„Непостоянството на християните, които твърдят, че
вярват на Библията, а Живеят така, като че ли тази кни-
га изобщо не съществува, е един от най-силните противни
аргументи на моите познати скептици."
Никак не е трудно да се намерят примери за погрешно
представяне на Господ Исус. Наскоро видях един nukan c две
лепенки отзад. На едната пишеше: „Аз обичам Христос." На
другата, която беше отдясно и беше изрисувана в италианс-
ки стил, пишеше: „Ако ми пипнеш колата, ще ти смаЖа гла-
вата." Очевидно собственикът изобщо не проумяваше ярко-
то противоречие меЖду тези дВе твърдения.
Нека сега се обърнем към света на бизнеса. ДЖордЖ Дън-
кън разказва следната история:
„Един бизнесмен... взел участие в едно вечерно християнс-
ко предаване по радиото. Момичето, което работело при
него, чуло предаването. Но на следващата сутрин бизнес-
менът бил В много лошо настроение, работата изобщо не
ВърВяла и той се скарал на момичето по някакВа причина и
го изгонил. На излизане от офиса момичето казало на прия-
телката си: „Видя ли какВо стана...? Ела при Исус Вечерта
и върви по дяволите на сутринта."
Когато друг бизнесмен християнин не изпълнил свое задъл-
Жение, конкурентът му го попитал: „От коя църква си?"
Той отговорил: „ОстаВи църквата на мира. Това е бизнес.
Той няма нищо общо с църквата." МоЖе би на него са му би-
ли необходими двадесет години, за да спечели доверието на
11

хората към сВоето сбидетелстВо, но тогава са му били дос-
татъчни двайсет секунди, за да го унищоЖи.
Когато някой изВестен актьор или актриса приеме да се
„ноВороди", новината се разпространява по целия сВят. Но
съВсем същото се случВа и когато той или тя не скъсВа с
предишния си начин на Живот; когато се снима В някой дол-
нопробен филм; когато стане ясно, че В Живота му не е нас-
тъпила никакВа промяна.
ТоВа се отнася и до някои „християни музиканти" и тяхно-
то театрално поведение, многозначителни дВшкения на тя-
лото, съмнителна лирика и музика, която подраЖава на све-
та. ТоВа християнстВо ли е? Или някакВа пародия, някаква
нелепа имитация?
Един гангстер споделил, че бил поВярВал на някакВа голяма
еВангелизация. Новината за неговото обръщение се разпрос-
транила по-бързо от поЖар. Но гангстерът не престанал да
се занимава с престъпна дейност. Когато му казали, че тоВа
не е християнстВо, а някакВа карикатура на християнство-
то, той отговорил: „Никой не ми е казал, че казвайки „Да!"
на Исус, аз ще трябва да скъсам с предишния си начин на Жи-
вот. В края на краищата нали има християни футболисти,
християни каубои, християни политици? Защо да няма един
християнин гангстер?" След това той изоставил християнс-
твото.
Също така има християни телевизионни звезди, демонст-
риращи пищни прически, накичени със скъпи биЖута и грими-
рани като Езавел. Това е начинът, по който е представен
Исус, а не като нашия безимотен приятел от Назарет.
Давай плячката
Да не забравяме и онези радио- и телевизионни проповедни-
ци, които се занимават с просене и изнудване на хората за
пари, Живеят в разкошни къщи и пътуват в скъпи коли и са-
молети. Доста скоро се появява някой умен Журналист, кой-
то изваЖда всичко на показ и на християнството се лепва
още едно петно.
Един от най-популярните проповедници в Америка Живее в
къща с дванадесет стаи, проектирана по модела на Версайс-
12

кия gборец, с фантастични градини, конкзшни и басейни. Друг
проповедник си купи къща за полобин милион долара В Лос
АнЖелос, която негоВата съпруга нарече малка къщичка за
усамотяВане. Към автомобилния си парк от мерцедеси и
ягуари той прибави и ролс-ройс.
На чоВек му се къса сърцето, когато слуша колко много
християнски Водачи от Върха на религиозната стълбица из-
пълВат заглавията на Вестниците със скандални сексуални
истории. МъЖе християни остаВят съпругите си, за да избя-
гат със секретарките си. ИзВестни Жени християнки напус-
кат домовете си, за да ЖиВеят с други мъЖе. ЕВангелският
сВят наистина има нуЖда от осноВно почистВане.
Понякога си мисля какВа извратена представа за Христос
създаВат така наречените „християни политици" - колко
много очернят Христос със светския си език, съмнителните
компромиси и тъмните си връзки. Никой не моЖе да прес-
метне щетите от позора, нанесен на Исусовото име от те-
зи хора.
МоЖе би трябва да споменем и за прочути затворници, ко-
ито заявяват, че са се покаяли. Чрез настоятелното зас-
тъпничество на християни съдията, макар и със съмнения,
неохотно се съгласява да ги освободи. Обикновено за тях се
лепва някоя християнска организация, която ги прави пропо-
ведници (с цел да спечелят повече пари за нея). Не след дълго
те отново извършват престъпление и се връщат обратно в
затвора.
Студентите християни, които преписват на изпити; съп-
ругите, които се карат със съседите; обикновените хора,
които се отнасят грубо и неВъздърЖано, Всички те са при-
мери на хора, които злепоставят Библията, Вместо да я
препоръчват. Всяко нехристиянско поведение дава повод на
враговете на Христос да хулят Неговото име. Всяко лошо
подраЖание на Христос кара невярващите да казват: „Твои-
те дела говорят толкова силно, че заглушават думите ти."
Този Вид поведение накара ДЖон Макартър да каЖе: „Мисля,
че класата на Исус е много по-висока от класата на много
от Неговите представители."
Един войник бил доведен при Александър Македонски зара-
ди неподчинение на негова заповед.
13

„Как се казВаш?" - попитал Александър Македонски.
„Александър" - отговорил засрамен Войникът.
„Александър?! ТогаВа или смени името си, или поведението
си!" - запоВядал Великият Военачалник.
Онези от нас, които носят името „християнин", трябВа
да се дърЖат подобаващо на тоВа име. „Не е логично да каз-
Ваш, че ВярВаш, когато се дърЖиш като неВярВащ" (X. Г.
Бош).
При разгоВор с Махатма Ганди И. Стенли ДЖоунс се обър-
нал към него със следните думи:
„Много бих Желал да Видя Времето, когато християнство-
то ще бъде широко прието в Индия и ще престане да се
чуВстВа като нещо чуЖдо - като нещо, което индийският
народ сВързва с чуЖди хора и чуЖдо упраВление - а ще ста-
не част от националния Живот на тази страна и ще допри-
несе със своята сила за нейния възход и изкупление. Какво
смятате, че трябва да се направи, за да стане това?" Се-
риозният и дълбокомислен отговор на Ганди бил следният:
„Аз бих предлоЖил... всички Вие, християните, да заЖивее-
те като Исус Христос. На второ място бих предлоЖил да
упраЖнявате своята религия, без да добавяте или да отне-
мате нещо от нея. И на трето място бих ви препоръчал
да поставите ударението върху лкзбовта, защото лкзбов-
та е сърцето и душата на християнството."
Говори се, че ВеднъЖ Ганди казал: „Ако не бяха християни-
те, и аз бих станал християнин."
Брайън Гудуин разказва за
„един млад китаец, който учел В християнско училище и
много се Възхищавал на своя учител мисионер. Когато след
известно време чул, че учителят му е дошъл в града, мла-
деЖът се опитал да се свърЖе с него, като го потърсил В
хотела, където бил отседнал. За съЖаление не бил допус-
нат до мисионера и бил изхвърлен от хотела. Тръгвайки си,
той промърморил: „Значи така постъпват християни-
те..." Всичките дълги години на Внимание и лкзбоВ, които
14

му отделил този учител мисионер, изчезнали за един миг
под Влияние на тоВа огромно унижение. Младият китаец
се наричал Мао Дзедун."
Нека свършим дотук с лошите неща и да благодарим на
Бога, че тоВа не е цялата история.
15

ХОРА, КОИТО НИ НАПОМНЯТ
ЗА ИСУС
В предишната глаВа ние разгледахме как неистинските, а по-
някога и истинските християни често пъти създаВат пред
сВета една изопачена представа за Спасителя. Всичко тоВа
е много потискащо. Благодарение на Бога обаче тази карти-
на има и друга страна. Имало е и има мъЖе и Жени, чийто
Живот предстаВляВа Вярно изобраЖение на БоЖия Син за хо-
рата около тях.
Спомням си за един от моите студенти, който беше и мой
близък приятел. Макар че беше болен от меланома и умира-
ше, негоВата стая беше едно малко преддверие към рая. На
едно от редовните си посещения районната сестра каза:
„Роб много ми напомня за Исус."
Робърт Чапмън беше постаВил пред себе си съвсем скром-
но следната велика цел: „След като видях толкова много хо-
ра да проповядват за Христос, а толкова малко да Живеят
като Христос, аз си поставям задачата да Живея като Не-
го." По-късно ДЖон Нелсън Дарби каза за него: „Той Живее
така, както аз проповядвам."
Говорейки за Уилям Арнът, един приятел каза следното:
„Проповедите му бяха добри, книгите му - още по-добри, а
Животът му - най-добър от всичко."
Когато Садху Сингх, един новоповярвал сикх, позвънил на
вратата на една християнска къща, прислуЖничката отво-
рила вратата и бързо изтичала при господарката си, за да
съобщи, че е дошъл Христос. В друг дом той направил ог-
ромно впечатление на децата, докато си играел с тях на по-
да. Същата вечер те попитали майка си дали Исус не би мо-
гъл да ги слоЖи да спят. Неговият биограф казва така: „Те
само изразяваха с думи това, което всички си мислеха, кога-
то го срещаха. Неговият вид, напомнящ за Христос, съот-
ветстваше на благостта и авторитета на неговото пове-
дение и дух."
16

Подобният на Христос
В една биография на Робърт Мърей Маклейн, ДЖеймс Стк)-
арт пише:
„СВетостта на господин Маклейн моЖеше да се забелеЖи
още преди да беше изрекъл и една дума. Неговият Външен
Вид говореше за нея. Имаше един слуЖител от Северна
Шотландия, с когото той прекара нощта. СлуЖителят
беше толкова впечатлен от него, че когато господин Мак-
лейн излезе от стаята, той избухна в сълзи и каза: „Никога
не съм виЖдал някой, който да прилича на Исус толкова,
колкото този човек."
На друго място Сткшрт добавя:
„Маклейн прекарваше часове наред в свято общение с Бога,
изпълнен с хваление и възхищение, къпейки се в л1обовта на
Голгота. След като излизаше от БоЖието присъствие,
той тръгваше от къща на къща, за да разнася благоухание-
то на Христос. И докато Вървеше по улиците на своята
енория - и навсякъде другаде в Англия - хората с изненада
откриваха Върху лицето му образа на Исус."
» Сали Мегнъсън пише за големия шотландски бегач и мисио-
нер Ерик Лидел, че когато бил интерниран В един японски
концентрационен лагер, той много приличал на своя Господ:
„Това, което всички си спомнят, е начинът, по който той
е Живял като християнин. Те го описват като чоВек, кой-
то много прилича на Христос - не само там, 6 лагера, но и
сред китайците 6 Сиячинг. Той се отнася приятелски как-
то с проститутката, така и с опозорения бизнесмен; носи
въглища на слабите и обучава младите; готов е да продаде
златния си часоВник и да скъса чаршафите си за тоалетна
хартия. И едновременно с това си е същият Ерик... съвсем
обикновен човек, в когото няма нищо особено."
В книгата си „Последният враг" Ричард Хилъри признава
съВсем искрено, че се чувствал много раздразнен и предизви-
17

кан от сВоя приятел и колега, пилота Питър Пийз, който
бил християнин и най-добрият чоВек, когото той някога бил
срещал. Най-голямо му желание било да се срещне с него на-
саме, да го нападне остро и да разбие Вярата му на парчета.
ТакаВа Възможност му се удала по Време на едно пътуВане
ВъВ Влак от Монтроуз до Единбърг. Хилъри се обърнал към
сВоята жертва и казал: „Вашата религия е една измислица,
някакВа еретическа останка от миналото, нещо като необ-
ходим обществен придатък и нищо поВече." Питър понечил
да отговори, измънкал няколко слаби Възражения и след тоВа
изпаднал В мълчание, нарушаВано само от логическите изб-
лици на негоВия опонент. ТоВа обаче не попречило на Хилъри
да разбере, че е загубил битката. Питър държал В ръцете си
едно много силно оръжие, което той не бил В състояние да
победи - сВоя характер. Характерът му и религията му били
свързани толкова здраВо, че праВели на пух и прах Всяка логи-
ка (М. И. Макдоналд).
В тази Връзка Джаует казВа следното:
„Хората могат да ни надминаВат В изкуството да Водят
спороВе и ние лесно можем да загубим битката по отноше-
ние на интелектуалната аргументация на нашата пози-
ция. Но няма аргументация, която да може да обори аргу-
мента на изкупения живот. „А като Видяха изцеления чо-
Век стоящ с тях, нямаха какВо да противоречат."
Р. У. Дихаан разказВа следния случай:
„Скоро след пристигането си на полето мисионерът за-
почна разговор с една група селяни, като се опитВаше да
им представи евангелието. Говорейки за Исус, той Го опи-
са като състрадателен, внимателен, лк>бящ и грижовен
човек, който непрекъснато прави добро. Докато разказва-
ше тоВа, мисионерът забеляза, че неговите слушатели се
усмихват и клатят глава В съгласие с думите му. Малко
озадачен, той прекъсна разказа си и ги запита: „Да не би да
знаете за кого Ви говоря?" Един от селяните веднага от-
говори: „Да, знаем. Говориш ни за един човек, който често
идваше тук." И те му разказаха за един лекар мисионер,
18

който идВал В тяхното село, за да се гриЖи за физическите
им нуЖди. Неговият Живот толкоВа приличал на Живота
на Христос, че те Видели В него Господ Исус. Той бил един
истински пример на чоВек, подобен на Христос."
Сър Хенри М. Стенли разказва следното:
„Заминах за Африка толкоВа предубеден срещу религията,
колкото моЖе да бъде най-големият атеист В Лондон. За
един репортер като мен, който се занимаваше само с Вой-
ни, масоВи митинги и политически събрания, сантимен-
талните проблеми не представляваха никакъв интерес. Но
там изВеднъЖ се оказах далеч от сВетския сВят и с много
Време за размишление. И когато Видях стария и самотен
Дейвид Ливингстън, не моЖах да не се запитам: „Защо то-
зи човек стои тук, на това място? КакВо го кара да праВи
това?" Няколко месеца по-късно аз вече стоях при него и
го слушах, чудейки се на начина, по който този стар човек
изпълняваше на практика думите на Господа: „Остави
всичко и Ме следвай." И така, лека-полека, гледайки него-
вото благочестие, неЖност, усърдие и искреност и начина,
по който вършеше работата си, аз бях обърнат от него,
макар че той изобщо не се опита да го направи."
Р. Спроул разказва за един случай, когато Били Греъм играл
голф с президента ДЖералд Форд, ДЖек Никлаус и още един
професионален политик. След играта политикът се оплакал
на един свой приятел, че не Желае никой - дори и Били Греъм
- да му налива религия в главата. После отишъл на игрище-
то за голф и си изкарал яда върху една кофа с топки. Прия-
телят му отишъл при него и го попитал: „Да не би Били да
се е заяЖдал с теб?" Другият въздъхнал и отговорил малко
смутено: „Не, дори и дума не каза за религия." Спроул дава
следното обяснение: „Удивително е, че Били Греъм не е ка-
зал нищо нито за Бога, нито за Исус, нито за религия и въп-
реки това политикът се е ядосал, обвинявайки Били, че се е
опитал да го натъпче с религия. Какво всъщност е станало?
Това, че евангелистът толкоВа силно е отразявал прилика-
та с Христос, че самото му присъствие е било достатъчно,
за да накара другия да се чувства неудобно."
19

Един ден, когато Силас фокс бил на гости при сВои прия-
тели мисионери В Индия, при тях дошла една местна индий-
ка, срещнала се с г-н фокс, поговорила малко с него и си
отишла. След като си тръгнал, тя изтичала при тях и каза-
ла разВълнуВана: „Аз Видях Бога В негоВото лице." Тази Жена,
която вярвала В много богоВе, Видяла единстВения истински
Бог В лицето на Силас фокс.
Ние обаче знаем, че сВетостта не идВа Върху хората без
никакВи усилия от тяхна страна. Тя Вклк>чВа действието и
на човешката Воля. Вярващите трябва да искат да бъдат
сВети и трябВа да се стремят да постигнат тази цел. Те
трябВа да имат мотивировка. Това пораЖда въпроса „КакВо
е тоВа, което кара хората да се стремят към святост?"
Ако искате да разберете отговора, продължете да чете-
те по-нататък!
20

ЗАЩО ДА БЪДЕМ СВЕТИ?
Защо Вярващият иска да бъде свят? Защо лайтмотивът на
неговата песен е: „Искам все повече да приличам на своя
Учител"? Защо голямата страст на неговото сърце е Жела-
нието да бъде като Христос?
Най-напред, защото това е инстинкт, който се вграЖда в
него по време на неговото обръщение. Тогава вярващият по-
лучава едно ново отвращение към греха и една нова лкзбов
към чистотата. Обитаващият в него Свети Дух се стреми
да възпроизведе у него осветен характер. Неговата нова
природа се изявява в едно страстно Желание за победа в лич-
ния му Живот.
Но освен това има и много сериозни причини, поради кои-
то вярващият трябва да търси светостта и да се съпро-
тивлява на изкушенията на света, на плътта и на дявола.
Едно от най-лошите последствия от греха е позорът, кой-
то той нанася върху името на Господ Исус. Светът е прав
да свързва името на ученика с името на неговия Учител.
Ако ученикът съгреши, хората укоряват Учителя и хвърлят
кал върху Неговото име. Те свързват с Него всяко срамно
поведение. Когато през 1987 г. един телевизионен проповед-
ник стана причина за избухването на голям сексуален скан-
дал, най-големият атеист в страната каза: „Това е още
един пример за това, че религията е една лоша, противна и
гнусна игра." Греховете на прелкзбодейство и убийство, кои-
то извърши Давид, станаха причина за безспирни хули срещу
името на Господа (2. Царе 12:14). Виктор ДЖек споменава
четири неща, които са умрели, когато Давид е съгрешил: ус-
мивката на лицето на Бога: „делото... беше зло пред Госпо-
да" (2. Царе 11:27); мирът в сърцето на Давид: „съгреших
Господу"; сигурността на Давидовия трон: „няма никога да
се оттегли меч от дома ти"; и свидетелството му пред
света: „понеЖе... си дал голяма причина на Господните вра-
гове да хулят".
Друго едно основание за святост е споменът за цената,
21

която Спасителят трябВаше да плати за нашите грехоВе
(1. Петр. 2:24). Нито един разумен християнин не би поЖе-
лал да продълЖава да праВи тоВа, което е причина за прико-
ВаВането на БоЖия Син на кръста. Ако проливането на Не-
говата кръВ беше необходимо, за да се заплати наказанието
за греха, как биха могли НегоВите последователи да одобря-
Ват или дори да търпят непраВдата?
Христовата лк)боВ към нас ни принуЖдава да Живеем В
чистота. Той ни обичаше дори когато бяхме Негови безбоЖ-
ни врагове и показа лк>бовта Си към нас, като плати огром-
ната цена за нашето изкупление. Той ни осигури всичко необ-
ходимо за благочестивия Живот. Исус не би могъл да ни оби-
ча повече. Всяко връщане назад към стария начин на Живот
е един много Жалък отговор на Неговата лк)боВ.
Грехът съкрушаба БоЖието сърце
Нашата л1обоВ към Христос трябва да ни накара да Желаем
да бъдем чисти съдове, полезни за Него. Ако ние наистина
Го обичаме, ще искаме да бъдем угодни пред Него. Грехът не
само нарушава Неговия закон, но и съкрушава Неговото сър-
це, докато светостта е угодна пред Бога. Той ни каза: „Ако
Ме лк>бите, ще пазите Моите заповеди" (Йоан 14:15). Све-
тостта е заповед (1. Петр. 1:15,16; Евр. 12:14).
Грехът кара хората да падат - както невярващите, така
и вярващите. Когато неспасените видят как един христия-
нин пада, те Веднага си правят заклк>чение, че евангелието
не предизвиква никаква промяна В ЖиВота на човека, и му об-
ръщат гръб. Това им дава основание да решат не само да не
следват Господа, но и да започнат яростно да се подиграват
на християнската вяра. Марк Твен се е разочаровал от хрис-
тиянството, когато чул, че някои християни оправдават
робството, използват сквернословни думи и се занимават с
тъмни сделки. Мохамед е възприел идеята за единия истинен
Бог от евреите и християните, но бил отблъснат от начина
им на Живот. Брайън Гудуин казва следното: „Малко повече
л1обов към Христос и към блиЖния моЖеше да промени хода
на историята в онези области на света, които сега нарича-
ме ислямски свят."
22

Когато съгрешаВаме, ние даВаме поВод и на други ВярВащи
да съгрешаВат: те се разочароВат и отпадат. Нашите гре-
хоВе нараняват и хората, които са ни имали доВерие - както
В семейстВото, така и В църкВата. СемейстВото ни немину-
емо понася част от нашия срам и позор. Името на местна-
та ни църкВа също страда, когато грехът ни стане общест-
Вено достояние, но дори и когато той остане таен, тоВа на-
нася Вреда Върху духоВната и атмосфера и ефектиВност.
Един млад ВярВащ би се почувствал изключително разколе-
бан и излъган, ако този, който го е доВел до Господа, съгре-
ши и се опозори. Колко често християни са били предпазвани
от падане благодарение на Видението на подкрепящи ги, Вяр-
Ващи приятели!
ЖиВотът В сВятост е най-добрият Живот и за духа, и за
душата, и за тялото. Той е добър и за физическото, и за ду-
хоВното здраВе. СВетият Живот ни спасяба от угризения,
чуВстВо на Вина, срам и много други ВидоВе духоВни болести.
Той ни Води към пълнота от радост и Вечно Веселие (1. Йо-
ан. 1:4; Пс. 16:11). Когато едно малко момченце си тръгнало
след едно събрание с тъЖно лице и някой го попитал защо из-
глеЖда така, то отговорило: „Защото е трудно да бъдеш и
щастлиВ, и сВят едновременно." Но истината е, че без сВя-
тост не моЖе да има истинско щастие.
Когато непрекъснато ЖиВеем със съзнанието, че нашето
тяло е храм на СВетия Дух, ще имаме основание да Желаем
да „очистим себе си от Всяка плътска и духовна нечистота,
като се усъвършенстваме В сВятост В страх от Бога" (2.
Кор. 7:1). Ние никога не трябва да губим чуВстВото си на
удивление от тоВа, че една от Личностите на БоЖестВото
обитава постоянно 6 нас и е наш непрекъснат Спътник.
Благочестието съдърЖа „обещанието и за сегашния, и за
бъдещия Живот" (1. Тим. 4:8). То е най-добрата подготовка
за Вечността. Някой ден, моЖе би скоро, ние ще Видим Гос-
под Исус. Ще застанем пред съдийския Му престол. Това оз-
начава, че трябва да Живеем според светлината на това из-
пълВащо ни със страхопочитание събитие, което от сВоя
страна Води само към ЖиВот на сВятост.
23

Грехът запечатва устата
Светостта даба сбобода В слуЖението на Господа, докато
грехът запечатва устата. Чувството на вина и негодност,
което съпровожда неизповядания грях, парализира човека.
Той вече не се радва на освобождението на Духа. Неговото
свидетелство е временно разрушено и истинността му е
поставена под съмнение.
Светостта дава увереност в молитвата. „Ако нашето
сърце не ни осъЖда, ние имаме дръзновение спрямо Бога; и
каквото и да поискаме, получаваме от Него, защото пазим
Неговите заповеди и вършим това, което е угодно пред Не-
го" (1. Йоан. 3:21, 22). Лошата страна на всичко това е, че
ако в сърцето си гледаме благоприятно на неправда, Господ
няма да ни послуша (Пс. 66:18). Грехът прекъсва молитвена-
та връзката меЖду нас и Бога.
Той също така прекъсва и общението ни с Бога. Това моЖе
да не ни звучи особено сериозно, но е истина. Вярващият,
който следва Господа отдалеч, Живее в непрекъсната опас-
ност. Той моЖе да вземе решение, да установи връзка или да
се поддаде на изкушение, което моЖе да го изолира и да го
закара в някоя глуха линия до края на Живота му.
Страхът от Бога е голям и мощен стимул за святост.
Смисълът на израза „страх от Бога" е бил толкова често
смекчаван, че за повечето хора не означава нищо повече от
почит или уваЖение. МоЖе би е дошло времето да каЖем, че
той означава именно страх - здравословен страх от Бога,
страх да не Го разсърдим, страх да не бъдем намерени за не-
годни, страх да не бъдем наказани. В известен смисъл Господ
все още въздава за нечестието на бащата до третото и
четвъртото поколение: много бащи, които са били неверни
към своите съпруги, виЖдат как синовете им повтарят
техния грях.
Това са само някои от причините, поради които ние никога
не трябва да се отказваме да се стремим към святост и ко-
ито трябва да ни подтикват към растеЖ в прилика с нашия
благословен Изкупител.
Време е вече да се заемем с по-подробно разглеЖдане на
въпроса за освещението. И нека не забравяме, че осВещение-
то е само още една дума за святост.
24

ЧЕТИРИ ВИДА ОСВЕЩЕНИЕ
ДЖо не знаеше, че още преди да бъде спасен е бил избран от
СВетия Дух. Всъщност той беше отделен още преди да бъде
роден. Докато растеше, с него се случваха някои неща, кои-
то тогаВа не изглеЖдаха особено ваЖни. После дойде среща-
та с истински ВярВащи. Един ден някакъб непознат чобек му
подаде евангелска брошура. Случайно попадна на някакво
християнско предаВане по радиото. Един колега В слуЖбата
му свидетелства. Гледа по телевизията филм за една еВан-
гелизация. След тоба поВярва Жена му и домът му изцяло се
промени. По-късно той разбра, че СВетият Дух беше подре-
дил Всички тези „случайности" така, че да се сВърЖат заед-
но Във Веригата на неговото спасение.
Когато най-накрая ДЖо се довери на Исус Христос като
на Господ и Спасител, той научи, че е получил полоЖение на
осветеност пред Бога. Сега вече Бог го виЖдаше „в Хрис-
тос". Това означава, че сега вече Христос беше неговата
святост и че поради това той беше годен да влезе в небето.
ДЖо вече не беше част от световната система, оглавявана
от Сатана. Сега той беше част от Христос, отделен от
света.
ДЖо започна да забелязва, че Животът му се променя. Той
чувстваше у себе си нова ненавист към греха и нов копнеЖ за
святост. Все още съгрешаваше, но не както преди. Грехът
не беше господар на неговия Живот. Вече не съгрешаваше с
пълното съгласие на волята си. А когато съгрешаваше, се
срамуваше до мозъка на костите си. Постепенно започна да
се отказва от старите си навици. Речта му претърпя пълно
обновление. Вече нямаше никакво съмнение! Човекът расте-
ше в святост.
ДЖо почина миналия вторник. Когато видя Спасителя ли-
це в лице, преЖивя удивителното преобразяване за един миг.
ДЖо стана като Исус и морално, и духовно. Той завинаги се
освободи от греха и осквернението.
25

Какво точно означава освещение?
Тези четири етапа от Живота на ДЖо показват четирите
аспекта на осВещението, които намираме В НоВия ЗаВет.
Но преди да стигнем до тях, нека разгледаме най-общо зна-
чението на думата осВещение.
ОсВещение е още една дума за сВятост. И дВете са преВод
на една и съща дума от оригиналния език на НоВия Завет и
имат едно и също значение.
Да бъдеш сВят или осВетен означава да бъдеш отделен.
ТоВа е единственото определение, което подхоЖда на Всички
случаи на употреба на тази дума В Библията.
Много често се прави грешка, като се смята, че „осВеща-
Вам" означава „правя или стаВам по-съвършен". Това значе-
ние не моЖе да бъде Вярно, тъй като и Исус казВа, че осве-
щава Себе Си (Йоан 17:19), а така също и за нас се казВа, че
трябВа да Го освещаваме като Господ В сърцата си (1.
Петр. 3:15). Господ Исус не моЖе да се направи по-съвършен,
отколкото е, а и ние със сигурност не моЖем да добавим ни-
що към Неговото съвършенство. Но Той моЖеше и наисти-
на отдели Себе Си за делото, на което Го призова Неговият
Отец, а пък ние моЖем да Го отделим в Живота си като су-
верен Господ и Бог.
В Библията осВещението или сВетостта се използва във
връзка с хора и неща. И трите части на БоЖеството са све-
ти, т. е. отделени от всички останали сътворени същества
по превъзходство на характера и поведението (Лев. 11:2; Йо-
ан 10:36; 1. Кор. 6:19). Синайската планина е била осветена в
смисъл, че е била отделена като място за даване на закона
(Изх. 19:23). В Стария Завет Бог освети седмия ден (Бит.
2:3), като го отдели от останалите като ден за почивка от
труда. Първородният и на хората, и на Животните е бил ос-
ветен на Господа (Изх. 13:2) и отделен да Му принадлеЖи.
Скинията и всички нейни принадлежности са били осветени,
т. е. отделени за богослуЖение (Изх. 25:8). Израелският на-
род е осветил себе си, за да върши неправда (Ис. 66:17). Той
явно не е станал по-свят в обикновения смисъл на тази дума.
Невярващите също могат да бъдат осВетени. Така напри-
мер „невярващият мъЖ се освещава чрез Жената" (1. Кор.
7:14). Това не означава, че неговото спасение е сигурно, а че
26

той се отделя В едно полоЖение на Външна приВилегироВа-
ност, защото има ВярВаща съпруга. Влиянието на ВярВащия,
молещ се партньор е особено благотВорно.
Всичко тоба показба, че значението „отделям" покриВа
Всички случаи на употреба на думата „освещавам" В Библия-
та.
Да се Върнем сега към четирите аспекта на осВещението,
които намираме В НоВия ЗаВет и които са ни известни ка-
то:
ОсВещение преди обръщението.
ОсВещение по полоЖение.
Практическо или нарастВащо осВещение.
Съвършено осВещение.
Осбещение преди обръщението
Всички ВярВащи са били осВетени от СВетия Дух, преди да
бъдат спасени. В Посланието към солунците ПаВел описВа
три етапа на спасението (2. Сол. 2:13):
Избирането от Бога.
ОсВещението от Духа.
ПоВярВането В истината.
Петър праВи подобно описание В ПърВото си послание 1:2:
Избирането на ВярВащите по предузнанието на Бог Отец.
ОсВещението от Духа.
Послушанието на Исус Христос.
ПоръсВането с НегоВата кръВ.
И В дВата случая се гоВори за осВещение преди обръщение-
то. СВетият Дух отделя дадения чоВек от останалите, за
да принадлеЖи на Христос. ТогаВа този чоВек се подчиняВа
на истината и стойността на пролятата от Христос кръВ
му се счита за оправдание.
27

ОсВещение no положение
В момента, В който един чоВек бъде спасен, той е осВетен
по полоЖението си, т. е. Бог започВа да го ВиЖда В Христос
като отделен от сВета за Него (1. Кор. 1:2). Христос е него-
Вото осВещение В съВсем букВален смисъл (1. Кор. 1:30).
Всеки истински ВярВащ е и сВетия: той е бил отделен за
Бога. Едно дете казало, че светията е умрял християнин. Но
тоВа не е така. Истината е, че Всеки истински християнин,
ЖиВ или мъртъВ, е сВетия. При тоВа той моЖе да бъде ед-
ноВременно с тоВа и много плътски християнин (1. Кор. 1:1,
2; 3:1, 3). МоЖе да е осВетен по полоЖение и не много сВят
по поВедение. ОсВен тоВа осВетените Вече хора се призоВа-
Ват да бъдат сВети (1. Петр. 1:2,15, 16).
В Деяния 20:32 е употребен изразът „Всичките осВетени",
което означаВа „Всичките ВярВащи". Пак В Деяния 26:18 Гос-
под описВа СВоя народ като осВетените „чрез Вяра В Мене".
За коринтяните се казВа, че са били измити, ... осВетени... и
оправдани (1. Кор. 6:11). Всички тези пасаЖи гоВорят за сВя-
тост по полоЖение.
Практическо или нарастващо освещение
Но осВен тоВа има и практическо осВещение. То се отнася
до нашия еЖеднеВен ЖиВот. Ние трябВа да ЖиВеем ЖиВот на
отделяне за Бога от греха и злото. НаВсякъде, където се
казВа, че трябВа да бъдем сВети, се има предвид точно тоВа
практическо осВещение. ТоВа е и осВещението, за което най-
често гоВорим.
Исус гоВори за него В Йоан 17:17, когато се моли за СВои-
те: „ОсВети ги чрез истината; ТВоето слоВо е истина." Па-
Вел уВещаВа коринтяните: „...нека очистим себе си от Всяка
плътска и духовна нечистота, като се усъВършенстВаме В
сВятост В страх от Бога" (2. Кор. 7:1). В същия дух пише и
Петър: „Както е сВят Този, който Ви е призоВал, така бъде-
те и Вие сВети В цялото си поВедение" (1. Петр. 1:15).
Ако искаме да бъдем отделени, трябВа да приемем, че със
сигурност ще се различаваме от неспасените хора около нас.
28

Hue, хората, искаме да сме като стадо. Искаме да се слеем с
тоВа, което ни заобикаля. Но Бог иска да бъдем различни.
Когато призоВа Израел, Бог поиска от тях да бъдат, как-
то каза Валаам, „л1оде, които ще се заселят отделно и няма
да се считат меЖду народите" (Чие. 22:96). Бог по много на-
чини ги учеше на истината, че трябВа да се отделят. Той им
каза да не сеят разнородни семена В ниВата си (ЛеВ. 19:19);
да не носят дрехи от смесена материя, В която да има и
Вълна, и лен (ЛеВ. 19:19); да не орат с Вол и осел едноВремен-
но(Второзак. 22:10).
Но Израел не Желаеше да се различаВа от другите. Много
скоро той започна да иска „цар, ... както е у Всичките наро-
ди" (1. Царе 8:5, 20).
Паралелът с днешната църкВа е очевиден.
Съвършеното освещение
ЧетВъртият аспект на осВещението е пълното осВещение,
което предстои да стане при Всеки отделен ВярВащ В бъде-
щето. Когато ВярВащият Види Спасителя лице В лице, той
ще бъде отделен завинаги от ВсякакъВ грях и оскВернение (1.
Йоан. 3:2). В морално отношение той ще бъде като Господ
Исус - съвършено осВетен.
ТоВа се казВа и В Колосяни 1:22: „...сега примири В тялото
на Неговата плът чрез смъртта, за да Ви представи пред
Себе Си сВети, непорочни и безупречни".
В друг един пасаЖ Юда ни напомня, че Господ ще ни „предс-
тави непорочни пред Своята слаВа с голяма радост" (Юда
24).
И така, четирите аспекта на осВещението са следните:
тоВа, което се случВа с чоВека преди обръщението; тоВа, ко-
ето се случВа с Вярващия по време на обръщението; това,
което се случва с вярващия всеки ден; и това, което ще се
случи с него, когато види Господа. В тази книга ние ще обър-
нем внимание главно на третия аспект на освещението. В
следващата глава например ще се занимаем с развитието на
християнския характер, като използваме сравнението с во-
енното снаряЖение.
29

ПЪЛНОТО БОЖИЕ ВЪОРЪЖЕНИЕ
В НоВия Завет има различни илк>страции на светостта.
Светостта е сраВнена със събличането на един стар и из-
носен чоВек и обличането на ноВ, чист чоВек (Кол. 3:9, 10).
НоВият чоВек е Животът на Христос. Ние трябВа да се об-
лечем с Господа Исуса Христа и да не се гршким за страсти-
те на плътта (Рим. 13:14).
Светостта е сраВнена и с плодовете, които растат на ло-
зата. Христос е Лозата. Когато пребъдВа В Него, Вярващи-
ят дава плода на Христосоподобния характер (Йоан 15:1-
17), който Павел нарича „плода на Духа" (Гал. 5:22, 23).
На едно друго място Павел виЖда светостта като л1обов,
въплътена В Христос, а след това и във вярващия (1. Кор.
13). Малко по-нататък неговият плодотворен ум ни дава
описанието на войнишкото снаряЖение (Еф. 6:10-18). Нека
сега да Видим развитието на това описание.
Защо имаме нуЖда от снаряЖение?
Християнският Живот е една Война и Всеки Вярващ е участ-
ник в тази война. Битката продълЖава непрекъснато, макар
че понякога нападенията са по-яростни от друг път. Войни-
ците, които са се посветили изцяло на своя Командир и сто-
ят най-близо до Него, са обект на най-яростни атаки. Вра-
гът не хаби барута си за лъЖехристияни.
Краят на битката се знае предварително. Ние сме „повече
от победители чрез Този, който ни е възл1обил" (Рим. 8:37).
Ако Господ е откъм нас, кой моЖе да ни победи (вЖ. Рим.
8:31)? Най-накрая всички враЖдебни сили ще се поклонят
пред нашия Господ Исус и ще изповядат, че Той е Господ, за
слава на Бог Отец (вЖ. фил. 2:11).
Но защо тогава виЖдаме телата на толкова много наши
другари да леЖат по бойното поле? Защо толкова много из-
вестни проповедници и учители са изхвърляни от битката?
30

Защо загубите ни са толкоВа големи? Отговорът е, че Вра-
гът е намерил слаби места В нашето снаряЖение и е стрелял
точно там.
За Всеки един от нас има опасност да бъде поразен също
като другите. За да ни предпази от тоВа, апостол ПаВел ни
даВа едно кратко ръкоВодстВо по Военно оборудване В Ефе-
сяни 6:10-18. То съдърЖа Всичко, което ни е необходимо, за да
излезем с победа и успех от битката.
Неговата сила, а не нашата
Най-напред ние трябВа да заякВаме „В Господа и В силата на
НегоВото могъщество" (10 cm.). Ако сме достатъчно леко-
мислени да разчитаме на собствената си сила, ние Всъщност
си играем със смъртта. Врагът има свръхестествена сила и
ние не сме в състояние да го победим сами. Нашата най-го-
ляма сила е да признаем собствената си слабост и да позво-
лим на Господната сила да действа чрез нас. МоЖе би точно
това има предвид и Павел, когато казва: „...когато съм не-
мощен, тогава съм силен" (2. Кор. 12:10). БоЖията сила се
показва съвършена в нашата немощ (2. Кор. 12:9). По този
начин, когато в края на битката немощните войници изля-
зат победители, цялата слава за тази победа ще принадлеЖи
на Този, който им е дал силата.
Пълното ВъоръЖение
Но освен това ние трябва да се облечем с пълното БоЖие
въоръЖение. Както ще видим след малко, то се състои от
колан, нагръдник, обувки или сандали, щит, шлем, меч и мно-
го молитва. МоЖе би, когато е писал тези стихове, Павел е
гледал униформата на пазещия го римски войник, която му е
помогнала да направи този духовен паралел. Въпросът е:
„Какво е духовното съответствие на едно римско снаряЖе-
ние?" Тук едва ли става въпрос за буквално военно снаряЖе-
ние, тъй като „оръЖията, с които вокзваме, не са плътски, а
са силни пред Бога за събаряне на крепости" (2. Кор. 10:4).
Някои смятат, че тук се говори за нашето полоЖение в
31

Христос. Така например те казВат, че нагръдникът на праВ-
дата е праВдата, с която Бог ни облича при нашето ноВо-
роЖдение. Ако Въоръжението се отнасяше до праВдата, ис-
тината, Вярата и спасението, които са наши поради Връзка-
та ни с Христос, тогаВа Всички ВярВащи щяха да бъдат неу-
язВими. Никога нямаше да има християни, които да падат на
бойното поле, защото са имали неморално поВедение или за-
щото са се заблудили В лъЖливо учение. Нямаше да има нуЖ-
да християните да слагат никакВо ВъоръЖение, защото щя-
ха да бъдат ВъоръЖени сами по себе си. Не, тук не моЖе да
стаВа дума за полоЖението ни В Христос. ТоВа описание е
сВързано с Всекидневния ни ЖиВот и дейност.
Ние ВярВаме, че БоЖието ВъоръЖение описВа елементите
на силния християнски характер. Ако Войникът християнин
разВие В себе си Всички добродетели на непорочния ЖиВот,
Врагът няма да има по какВо да стреля, фактът, че има за-
поВед, която казВа, че трябВа да се облечем В тоВа ВъоръЖе-
ние, показВа, че има определени неща, които трябВа да нап-
раВим. Тук стаВа Въпрос за тоВа какВи Войници сме ние и как
трябВа да се дърЖим.
Хитростите на дявола
БоЖието ВъоръЖение ни даВа ВъзмоЖност да устояВаме сре-
щу „хитростите на дяВола" (cm. 116). Сатана е коварен
Враг, който използВа Всякакви хитрости против БоЖиите
хора. Ние трябВа да познаваме Врага си и да бъдем постоян-
но готоВи да посрещнем дяволските му хитрини. Нека сега
да видим някои от тях.
Още от самото начало дяволът „е лъЖец и баща на лъЖа-
та" (Йоан 8:44). Той излъга Ева, като й даде една невярна
представа за Бога, и продълЖи да лъЖе хората до днес.
Дяволът е измамник. Той се представя за ангел на светли-
ната и представя слуЖителите си за слуЖители на правда-
та (2. Кор. 11:14, 15). Понякога той мами хората, като ци-
тира неправилно Библията, друг път - като прави големи
знамения и лъЖливи чудеса (2. Сол. 2:9). Като мамеща змия
Сатана се стреми да посее съмнения и колебания и да откло-
32

ни БоЖиите хора от искреното и чисто посВещение на Хрис-
тос (2. Кор. 11:3).
ДяВолът е клеветник, обвинител на нашите братя (Откр.
12:10). Всички, които клеветят БоЖиите хора, работят за
дявола.
Той е имитатор. Има фалшиво копие на всичко, което е
от Бога. Дяволът даде сила на египетските магьосници да
повторят чудесата на Мойсей (2. Тим. 3:8)*.
Той сее отчаяние. Павел предупреждава коринтяните, че
ако не простят на разкаялия се отстъпник, Сатана моЖе да
използва случая, като го хвърли в прекомерна скръб (2. Кор.
2:7-11). Дяволът знае, че Бог рядко употребява обезсърчения
човек.
Една от лкзбимите стратегии на дявола е да разделя и да
владее. Той се стреми да предизвика разединение меЖду све-
тиите, тъй като знае, че един дом, разделен сам срещу себе
си, не моЖе да устои.
Понякога Сатана се появява като ревящ лъв, който обика-
ля наоколо, за да уЖасява и да поглъща (1. Петр. 5:8). Негова-
та цел и целта на всички негови демони е разрушението. Той
преследва Църквата (Откр. 2:10). Опитва се да унищоЖи хо-
рата чрез наркотици, спиритизъм, алкохол, разврат и други
подобни пороци.
Така както дяволът, говорейки чрез Петър, се опита да
разубеди Исус да не отива на кръста (Марк 8:31-33), така
той подтиква и християните да избягват срама, страдания-
та и смъртта, свързани с носенето на кръста.
Много често той ги атакува най-яростно веднага след го-
леми духовни победи и върховни опитности, когато опас-
ността от възгордяване е най-голяма.
Сатанинското войнство
Ясно е, че нашата борба не е срещу плът и кръв, макар че
често ни се налага да се борим с лъЖеучители, разпростра-
* Счита се, че Яний и ЯмВрий, споменати от ПаВел В този стих, са били
дВама от главните египетски магьосници, които са се съпротивили на Мой-
сей чрез имитиране на чудесата, напраВени от него - бел. ред.
33

нители на различни култоВе, ВраЖдебно настроени праВи-
телстВени служители и други ВрагоВе на истината. Борба-
та ни е протиВ дяВола и неговите подчинени, които ПаВел
описва като „началствата, ... Властите... духовните сили на
нечестието В небесните места" (12 cm.). Това ни напомня,
че нашата Вселена е населена с невидими, зли духоВни същес-
тва, Вероятно паднали ангели. Сигурно и при тях има някак-
ва йерархия, каквато съществува при всяка военна организа-
ция. Ние не знаем какВи са отделните степени на подчине-
ност В тази йерархия, но знаем, че Всички се намират под
Върховното господство на Сатана. Тези демонски сили из-
ползВат злите хора като марионетки, за да спъват БоЖие-
то дело и да преследВат НегоВите слуЖители.
Когато ПаВел казВа, че ние се борим срещу тези зли сили
на тъмнината, той няма предВид че те са единствените ни
врагове. Нашите основни врагове са три: сВетът, плътта и
дяВолът. Но В този пасаЖ апостолът набляга глаВно на бор-
бата ни с дяВола и негоВото ВойнстВо.
Отстояване на позициите
Ние имаме нуЖда от цялото БоЖие ВъоръЖение, ако искаме
да отстоим позициите си. Врагът, макар и не Всемогъщ, има
своя разузнавателна слуЖба и знае кои са най-уязВимите ни
места. Ние не трябВа да пренебрегваме нито една страна
от сВоя характер.
ВъВ Втора книга на царете се гоВори за един чоВек на име
Елеазар, който останал на мястото си и поразяВал филис-
тимците, докато коЖата на ръката му залепнала за меча.
Ние имаме нуЖда от точно такъВ вид постоянство и твър-
дост в нашия ЖиВот.
Коланът на истината
ПърВият елемент на БоЖието ВъоръЖение е коланът на ис-
тината. Обичайното обяснение тук е, че коланът се препас-
ва през кръста на Войника така, че да поВдигне полите на
дрехата му, за да не му пречат по Време на ходене. В този
34

смисъл моЖе да се каЖе, че християнинът използВа СлоВото
на Истината, за да се отърВе от Всичко, което моЖе да му
попречи В добрата битка на Вярата. Исус предупреди СВои-
те ученици за опасността от „преяЖдане, пиянство и Жи-
тейски гриЖи" (Лука 21:34). ПаВел също ни предупреди, че ни-
то един Войник, който е на актиВна слуЖба, „не се заплита В
Житейски работи" (2. Тим. 2:4). Ние имаме нуЖда да бъдем
препасани с истината, за да моЖем да се защитим от скъ-
перничеството, лк>боВта към богатството, материализма,
популярността, Властол1обието и л1обоВта към удоВолстВи-
ята и лукса.
Коланът също напомня, че ние трябВа да дърЖим истина-
та. ТрябВа да дърЖим здраВо и упорито за дословната и пъл-
на богоВдъхноВеност на Писанията. ТрябВа да ВярВаме, че
СлоВото, такоВа, какВото е било дадено В оригинал, е без-
погрешно. Не трябВа да допускаме и сянка от съмнение да
помрачи факта, че Библията е ЖиВото БоЖие СлоВо. Никога
не трябВа да си позВоляВаме да съдим Писанията с нашия
ум, а no-скоро да позВоляВаме на Писанията да съдят наши-
те умоВе.
Но само да дърЖим истината не е достатъчно. ТрябВа да
ii позволим и тя да ни дърЖи. Практически тоВа означаВа, че
трябВа да отделяме Време за Библията Всеки ден, че трябВа
да се подчиняваме на СлоВото. Не е достатъчно да се подчи-
няваме само на пасаЖите, които на нас ни харесват. Трябва
да се подчиняваме на Всяка заповед без изклЬчение. МоЖе би
повечето от случаите на пораЖение в християнската борба
са резултат именно от пренебрегване на Библията. Истина
е, че „или тази Книга ще те пази от греха, или грехът ще те
пази от Нея".
Всеки ВярВащ има гаранция за огромна сигурност, когато
се дърЖи за БоЖието СлоВо, когато се подчинява на истина-
та и когато изявява истината, като Живее честно и правди-
во.
Бройният нагръдник на правдата
Вторият елемент на въоръЖението е бронният нагръдник
на правдата. Казано на обикновен език, това означаВа да
35

праВим moBa, което е добро пред Бога u пред хората. Озна-
чаВа да имаме чувствително съзнание за това, което е
грешно, срамно или съмнително. Когато носим бронния наг-
ръдник, ние се отказваме да праВим малките компромиси,
които отварят пътя за по-големите злоупотреби.
ИзбягВаме подкупите, бакшишите и отмъщенията. Ста-
Ваме педантично честни при попълването на данъчните си
документи. Предпочитаме да се провалим на изпита, откол-
кото да препишем. Подчиняваме се на закона. Съпротивля-
ваме се на изкушението да подправяме документите за раз-
ходи.
Господ Исус носеше нагръдника на правдата през цялото
Време (Ис. 59:17), а ние знаем, че Той е нашият пример.
Обущата на благовестието
След това трябва да обуем краката си „с готовност за про-
повядване на благовестието на мира" (15 cm.). Какво означа-
ва това? Това означава, че трябва да бъдем готови и изпъл-
нени с Желание да разпространяваме благовестието във все-
ки момент. Ние „обуваме краката си" всяка сутрин, като се
молим така: „Господи Исусе, отведи ме днес при някоя душа.
Отвори ми врата, така че да мога да говоря на някого за
Теб." И тогава, ако някой покаЖе дълбока духовна нуЖда,
сме готови да го отведем стъпка по стъпка при Христос.
Ние вече сме научили наизуст стихове, които говорят за
греха на човека, делото на Христос и отгоВорността на
грешника, и Светият Дух моЖе да ни упъти така, че. да избе-
рем най-подходящите за случая.
Един Възрастен светия бил откаран в болница сериозно бо-
лен. Когато семейството му го посетило на другия ден и го
попитало: „Как си?", той отговорил: „Много добре! Успях
да разкаЖа за Господа на Всички В този край на отделение-
то!" Неговите крака наистина били обути с готовността
да разнася благовестието на мира.
36

Щитът на вярата
Четвъртият елемент на снаряжението е щитът на Вярата.
Неговото предназначение е да угасяВа Всички огнени стрели
на лукаВия (16 cm.). ДяВолът идВа при нас и ни носи съмнения
относно Писанията, БоЖията благост и собственото ни
спасение; носи ни обезсърчения, изкушения за грях, лъЖливи
обвинения и зли мисли. Ние използваме щита на вярата, ка-
то стоим здраво в БоЖието Слово, подчиняваме се на него-
вите предписания и се позоваваме на неговите обещания. То-
гава стрелите на Сатана падат на земята, безсилни да ни
сторят каквото и да било зло.
Бог беше обещал на Павел, че ще застане пред императо-
ра, но корабът, на който той се качи да пътува от Рим, за-
почна да потъва. Сграбчвайки здраво щита на вярата, Павел
каза: „Вярвам на Бога, че ще бъде така, както ми беше каза-
но" (Деян. 27:25).
Шлемът на спасението
„Вземете също шлема на спасението" (17 cm.). Тъй като
шлемът има за цел да предпазва главата, ние смятаме, че
тук става въпрос за предпазване на нашите умове от инте-
лектуални атаки срещу БоЖието слово. Ние непрекъснато
биваме атакувани от помпозни заявления на висшата кри-
тика, търЖествени декларации на либералната теология и
въобраЖаеми доказателства за погрешността на Библията.
Затова ние се нуЖдаем от защита на ума си по всяко време.
Първоначалният грях на земята дойде в резултат на едно
внушение, посято в Евиния ум от змията, и Павел се стра-
хува, че същото моЖе да се случи и с коринтяните: „Но боя
се да не би както змията измами Ева с хитростта си, така
и вашите умове да се покварят и да отпаднат от просто-
тата, която дълЖите на Христос" (2. Кор. 11:3).
Начинът, по който моЖем да се защитаваме, е описан от
Павел във 2. Коринтяни 10:5: „ПонеЖе събаряме помисли и
Всичко, което се издига Високо против познанието на Бога, и
пленяВаме Всяка мисъл да се покорява на Христос." ТоВа оз-
37

начаВа, че ние трябВа да преценяваме Всяка чоВешка мисъл,
разсъждение или философия - дали те съотВетстВат на уче-
нието на Господа. И ако не съотВетстВат, да ги отхвърля-
ме незабавно.
Но щитът на спасението моЖе да има и още едно значе-
ние. Текстът В 1. Солунци 5:8 ни уВещаВа „да слоЖим за
шлем надеЖдата за спасение". НадеЖдата за спасение ни на-
сочва напред към времето, когато нашата битка ще свърши
и ние ще бъдем в безопасност у дома на брега на Емануило-
вата земя. Как моЖем да слоЖим този шлем? Понякога мо-
Же да ни изглеЖда, че губим битката и че врагът ни побеЖ-
дава. Много изВестни Водачи на християнството са отпада-
ли от битката. Много от християнските батальони са за-
почвали добре, но после са дезертирали. Други са се заплита-
ли толкова много в Житейските си дела, че не са имали вре-
ме да участват активно в битката. МоЖе би ни изглеЖда,
че войнството на ада напредва, докато БоЖията кауза Все
повече отслабва? Когато всички новини за хода на борбата
са безрадостни, тогава е особено ваЖно да носим шлема на
спасението. Тогава той ще ни помогне да каЖем: „Вълните
могат да ни блъскат назад, но приливът непременно ще ни
отнесе на брега. Окончателната победа ще бъде наша. Бо-
Жията кауза ще победи."
Мечът на Духа
Последният елемент на снаряЖението е „мечът на Духа,
който е БоЖието слово" (cm. 176). Вайн ни дава тук следно-
то обяснение: „Тук не става въпрос за Библията като цяло,
а за отделните стихове, които Духът ни кара да си спомним
и да използваме при отделните случаи. За да стане това, е
необходимо едно предварително условие: редовно да запася-
ваме ума си с текстове от Писанията."
Класическата употреба на меча на Духа е начинът, по кой-
то Господ използва Словото, за да отблъсне изкушенията
на дявола. Господ Исус не използва кой да е стих от Библия-
та, а избра онзи, който най-добре съотВетстваше на нуЖда-
та В момента. Той каза три пъти „Писано е...", след което
38

цитира онези дадени Му от Духа пасаЖи, които Му помогна-
ха да не се поддаде на злите увещания на Сатана.
Но за да моЖе СВетият Дух да ни даде необходимия стих
на необходимото Време, ние трябВа преди тоВа да сме за-
помнили или поне да си спомняме този стих. ТоВа показВа
колко е ВаЖно да изучаваме Писанията и да ги помним наи-
зуст. Когато един студент признал пред приятеля си, че не-
говите професори постепенно подкопават вярата му, прия-
телят му казал: „Престани, сине мой, да слушаш съвети, ко-
ито те отклоняват от мъдростта." Този наш брат едВа ли
щеше да моЖе да използВа меча на Духа по този начин, ако
не беше научил предВарително текста на Притчи 19:27.
Молитвата
Веднага след описанието на шестте елемента на снаряЖени-
ето идва чистият призиВ за молитва. Молитвата не е част
от БоЖието въоръЖение, но тя с основание моЖе да се срав-
ни с Жизненоважната свързочна линия с главния щаб. Тя е
атмосферата, в която войникът Живее и се бори. Молитва-
та му помага да научи какъв е БоЖият план за деня. Чрез мо-
литвата той извиква подкрепления от невидимото Господ-
но Войнство (3. Царе 6:17). Чрез молитвата той постига по-
бедата.
Молитвата трябва да бъде постоянна, а не само от време
на време.
Трябва да използваме всички видове молитва: застъпничес-
твото, умоляването, изповедта, молбата, и никога да не
забравяме да благодарим.
Молитвата трябва да бъде „в Духа", което ще рече, че тя
трябва бъде Вдъхновявана от Него, водена от Него и в съг-
ласие с Неговата воля.
В молитвата си ние трябва да бъдем бодри и постоянни
(„бодърствайте с неуморно постоянство"; „Искайте... тър-
сете... и хлопайте").
Трябва да се молим за всички светии, защото всички сме
заедно В битката.
39

Заключение
Често пъти е било посочВано, че В оборудването на христи-
янския Войник Бог не е дал нищо за защита на гърба му. С
други думи, няма място за отстъпление. БоЖият Войник ни-
кога не трябва да обръща гръб и да бяга. Когато Войниците
на Наполеон били притиснати в един ръкопашен бой, големи-
ят Военачалник наредил на барабанчика да бие отбой, на кое-
то барабанчикът отговорил: „Сър, вие никога не сте ме учи-
ли как се бие отбой." Думите на барабанчика изпълнили На-
полеон с нова твърдост и той продълЖил да се бие, докато
постигнал грандиозна победа.
Но макар и християнинът да няма право на отстъпление,
има случаи, когато той трябва да бяга. Така например той
трябва да бяга от блудството, т. е. всяка форма на сексуал-
на нечистота (1. Кор. 6:18). Трябва да бяга от идолопоклонс-
твото - да не се кланя не само на дялани идоли, но и на всяко
нещо или на всеки човек, който моЖе да заеме мястото на
Господа в неговото сърце и Живот (1. Кор. 10:14). Трябва да
бяга от скъперничеството, л1обовта към парите и страст-
та към богатство (1. Тим. 6:11). Да бяга от младеЖките
страсти, които вокзват против душата (2. Тим. 2:22). В те-
зи случаи бягството не е нито малодушие, нито позор, нито
пораЖение. То е начин да останеш в най-добра форма за бор-
ба.
Ние всички се бием заедно в тази битка. Затова нека ос-
танем единни и нека се молим един за друг да останем док-
рай верни и да не станем Жертви. Когато един мисионер из-
паднал в грях и трябвало да напусне бойното поле, негов при-
ятел признал пред друг приятел: „Срам ме е да каЖа, че ни-
кога не съм се молил за него. Не съм и помислял, че той има
нуЖда да бъде пазен от този вид грях." Ние всички имаме
нуЖда от такава молитва. На всеки един от нас моЖе да се
случи да изпадне в грях. Всички сме изправени пред опасност-
та да претърпим корабокрушение въВ Вярата.
ДЖон Дорси описВа защитата на Вярващия срещу хитрос-
тите на дявола по следния начин:
Днес имах Жестока борба, докато се молех на колена:
отидох на среща и разговор с Бога, но намерих Сатана.
Той ми прошепна:
40

„Ти не моЖеш да се молиш. Нима не разбра тоВа?
МоЖеш да изричаш единствено думи,
но не и молитВа от душа."
Но аз си слоЖих шлема на спасението и заглуших гласа
и открих, че съмненията ми изчезнаха и със тях - страха.
ПроВерих и другото снаряЖение:
обущата на благовестието на мира
и кръста ми препасан с истина,
и БоЖието СлоВо - меча на Духа.
Нагръдникът на праВдата стоеше на място -
сърдечната лк>боВ да защити;
щитът на Вярата стоеше здраво -
отровните стрели да угаси.
Призовах Бога в името на Исус -
оправдах се с кръвта на Христа;
тогава Сатана се измъкна настрана,
а аз се срещнах и разговарях с Отца.
От това, което казахме досега, трябва да стане ясно, че
докато Бог е Учителят в училището по святост, ние ще
трябВа да си пишем домашните. ТоВа, което се отнася за
молитвата, се отнася и за освещението: без Бога ние не мо-
Жем нищо; без нас Той няма да направи нищо. Повече за това
- в следващата глава.
41

БОЖИЕТО УЧАСТИЕ
И НАШЕТО УЧАСТИЕ
В областта на сВетостта има едно тайнствено смесване
на боЖестВеното и човешкото. Бог иска Всички да сме сбе-
ти. Само Той моЖе да ни напраВи сВети. И Той ще ни даде
необходимата сила за тоВа. Бог обаче няма да направи тоВа
без нашето участие.
Ние трябВа сами да стъпим на пътя на благословението.
„Грешно е да очакваме сВетостта да дойде Върху нас като
някаква блага магия или да чакаме Божията помощ да пад-
не Върху ни като Водопад при изпълнението на определени
условия. Има ясно обозначени пътеки, които ни извеЖдат
право В зелените пасища: нека да вървим по тях. Да искаш
да бъдеш свят и в същото време да пренебрегваш молит-
вата и поклонението, е като да искаш да тръгнеш по един
път, а да вървиш по друг." (Избрано)
Не е правилно да се казва, че светостта се постига единс-
твено чрез вяра. Това създава впечатлението, че християни-
те могат да си стоят на едно място и да приличат все по-
вече на Христос, без да полагат никакви усилия. Такова
твърдение изцяло пренебрегва стотиците увещания в Новия
ЗаВет, насочени към Волята им и изискващи тяхното послу-
шание.
Също така не е правилно да се проповядва, че победоносни-
ят ЖиВот се постига чрез Жертви. Никой не отрича, че чо-
век моЖе да покаЖе, че посвещава отново Живота си на Гос-
пода по този начин. Но това не трябва да е всичко. Всъщ-
ност стойността и значението на едно такова дело могат
много бързо да избледнеят, ако то не бъде последвано от
старателни усилия.
Затова трябВа да бъдем много предпазливи към такива
красиво звучащи лозунги като: „Остави всичко и дай път на
Бога", „Вярвай на БоЖието обещание и чакай негоВото из-
42

пълнеше", „Престани да се опитваш, а започни да се доверя-
Ваш". Както казва Доналд Кембел: „Духът не дейстВа аВто-
матично В Живота на ВярВащия. Той чака негоВата инициа-
тива."
Няма мигновена святост
Бог не е сметнал за добро да раздава таблетки, които да
действат като небесен антибиотик и да разрешат пробле-
ма с греха веднъЖ заВинаги. Той не ни е показал нито един
бърз начин или къс път към светостта. Бог ни е предписал
едно дълго лечение, което трае цял Живот, като ни е дал си-
лата и ни е призовал да го изпълняваме ден след ден.
Спасението е единствено чрез вяра, но светостта е чрез
вяра и чрез дела.
Всеки от нас има нуЖда да се промени. Независимо дали
сме намръщени или нервни, раздразнителни или избухливи,
нетърпеливи или нетактични, студени или обидчиви, егоцен-
трични или нечестни, дали употребяваме обидни или хулни
думи, или имаме навици, които не носят слава на Христос,
всички ние имаме нуЖда от промяна. Господ моЖе да напра-
ви промяната. Всъщност Той иска да я направи. Но Той
очаква нашето сътрудничество.
Начинът, по който Бог постига това наше участие, е ка-
то ни постаВя под благодат, а не под закон. Вярващият Же-
лае да бъде свят, защото обича Спасителя, а не защото се
страхува от наказание. Това е следващата тема, която ще
разгледаме.
43

КАК ЧОВЕКЪТ ДА СТАНЕ СВЯТ?
Въпросът е: „Как моЖем да бъдем сигурни, че след като един
чоВек е спасен, той ще Живее сВят Живот? Какъв е най-доб-
рият начин да се гарантира неговото отделяне от греха и
от сВета?"
Ако отговорността за съставянето на програма за това
беше оставена на човека, той почти сигурно щеше да измис-
ли някаква система от правила и закони. Той би настоявал
да поставите християните под закон. По този начин, пос-
тигайки някакви стандарти на поведение, вярващият щеше
да става свят: „Прави това и ще Живееш."
Това е светостта, която се постига чрез спазването на
закони. Законите могат да вклк>чват десетте БоЖии запо-
веди, пазенето на съботния ден, въздържането от алкохол,
опиати, филми, цигари, танци, неморално поведение и др.
Евентуалният брой на „прави това; не прави онова" моЖе да
бъде безкраен.
Но тъй като законът без наказание е само добър съвет,
то за онези, които не успеят да спазят този закон, трябва
да има и някакво наказание.
Обикновеното наказание, което се предписва в такива слу-
чаи, е загубата на спасение. Според тази идея ние наистина
се спасяваме чрез вяра, но ако не Живеем християнски Жи-
вот, загубваме вечния си Живот. Онези, които защитават
идеята за спасението чрез спазването на закон в една или
друга форма, искрено вярват, че единственото нещо, което
моЖе да опази вярващия в правия път, е страхът от наказа-
ние.
Този подход за постигане на светостта е изклкзчително
погрешен. Той не е Библейски. Библията никъде не казВа, че
ние моЖем да станем свети, като се подчиняваме на изВест-
ни закони или избягваме определени табута. Точно обратно-
то: Павел укорява галатяните, че изобщо могат да имат
такава представа. Той им задава следния въпрос: „Толкова
ли сте неразумни, че след като започнахте в Духа, сега се
44

усъвършенствате В плътта?" (Гал. 3:3). С други думи, ако
Вие най-напред не моЖете да се спасите чрез пазене на зако-
на, как изобщо ще моЖете да се осВетите по този начин?
Този подход не само не намира подкрепа В Библията, но
изобщо не дейстВа! Както казВа Джеймс Дени, не планината
Синай, а хълмът Голгота произВежда сВетии. Законът изис-
кВа сила от един чоВек, който няма такава, не му дава спо-
собността да я покаже и го проклина, ако не успее да я пока-
же. Също така под закон грехът ожиВяВа (Рим. 7:8-13). Пад-
налата природа на чоВека го кара да желае да праВи тоВа, ко-
ето е забранено. Вината не е В закона, а В обитаващия В чо-
Века грях.
БоЖият път към святост
Божият път към сВятост е съвсем друг. Той следВа благо-
датта, а не закона. Господ Всъщност ни казВа: „Аз Ви спасих
по СВоята благодат. Сега очакВам от Вас да Ме следВате и
да ЖиВеете по начина, който подобава на тоВа, но не защо-
то се страхувате, а защото Ме обичате. Дал съм ви и Све-
тия Дух да обитава във вас и Той ще ви даде сила да Живее-
те достойно на призванието ви. А Аз ще Ви награЖдавам
всеки път, когато устоите на някое изкушение, всеки път,
когато каЖете „Не!" на греха."
Разбира се, на това място ние обикновено се питаме: „Как
бих могъл да зная кое поведение съответства на християнс-
кото призвание?" Тогава Бог ни казва: „Аз съм ви дал прак-
тически указания в Новия Завет. Някои от тях са наречени
дори заповеди, но не забравяйте, че те не са закони, подкре-
пени със съответните наказания. Те са конкретни примери
за начин на Живот, който Аз одобрявам."
В мига, в който биваме спасени, ние получаваме полоЖение
на святост пред Бога. ТоВа, че сме В Христос, ни дава ста-
тут на святост. От своя страна ние носим отговорност да
Живеем така, че Животът ни да съответства на нашето
полоЖение, състоянието ни - на статута ни.
45

Лк)боВ, а не страх
Когато ЖиВеем nog благодат, мотивът да се стремим към
сВятост не е страхът, а л1обоВта. ВярВащите инстинктиВ-
но се стремят да бъдат сВети, когато си спомнят цената,
която Господ Исус плати, за да отмахне грехоВете им. Спо-
менът за Голгота е най-мощният възмоЖен стимул да Жи-
Веем трезво, праВедно и благочестиво. Вярващият се пита и
Веднага си отгоВаря:
ТрябВа ли закон да ме обВързВа,
за да стана Вечен роб аз ТВой?
Роб е и сърцето ми и пее,
че е роб на Тебе, БоЖе Мой.
Някой моЖе да каЖе: „Ако се позволи на християните да
ЖиВеят под благодат, те ще започнат да правят какВото си
искат и да ЖиВеят както си искат." С други думи, според
тази npegcmaBa доктрината за благодатта насърчаВа греха.
СпърдЖън отгоВаря така:
„Нито новото естество, нито благодатта помагат на
чоВека да намира изВинения за грехоВете си В БоЖията
благост... Ще мразя ли Бога за това, че е добър към мен?
Ще Го проклинам ли заради тоВа, че ме благославя? ... Вяр-
ващият в Исус мисли по съвсем различен начин. Бог наис-
тина ли е толкова добър? Тогава аз не искам да Го натъ-
ЖаВам. Той наистина ли е готоВ да прости моите прегре-
шения? Тогава аз ще Го обичам и няма да Го обиЖдам поВе-
че... Едва ли имаме нуЖда от по-благородни и по-убедител-
ни мотиви, които да ни водят към пълно отдаване на Бо-
Жията кауза и отвращение към всяко зло, от тези, които
ние получаваме чрез подарената ни БоЖия благодат."
Вярно е обаче, че с благодатта, както и с Всяко друго не-
що, моЖе да се злоупотреби. Сигурно има хора, които са из-
ползвали свободата от закона, за да съгрешат. Но това са
изклЬчения.
Вярно е също, че макар и да сме освободени от закона, ние
не сме беззаконни. Както Павел казва в 1. Коринтяни 9:21,
46

ние не сме без закон пред Бога, а сме под закона на Христос.
Не законът, а Господ Исус е праВилото за Живота на ВярВа-
щия.
Вярно е също така, че прабим какВото си искаме, но само В
смисъл, че тоВа, което сега искаме, е различно от оноВа, ко-
ето сме искали преди. Сега ние искаме да сме сВети. Искаме
да се съпротиВляВаме на изкушенията, да бягаме от тях.
Искаме да праВим тоВа, което радВа сърцето на Исус. Един-
ствено В този смисъл ЖиВеем както си искаме.
Ние не отричаме, че ВъВ Всяка част на ЦъркВата днес има
християни, които ЖиВеят сВят ЖиВот. Някои от тях пра-
Вят тоВа, защото са здраво осноВани В БоЖията благодат.
А други го праВят от законничестВо.
Тук трябВа да спрем за малко и да си зададем един Въпрос,
който ВъзникВа неизбеЖно: ВъзмоЖно ли е ВярВащият да
достигне съвършена сВятост, да стигне до състояние, къде-
то повече няма да съгрешава? Какво казва Библията?
47

ПРИНЦИПИ НА
ХРИСТИЯНСКОТО ПОВЕДЕНИЕ
Кое е правилното поведение за един Вярващ? Какво моЖе и
какво не моЖе да прави той? Кое е правилно и кое - непра-
вилно?
Библията ни дава общите очертания на това как вярващи-
ят моЖе да Живее достойно за своето небесно призвание. На
много от въпросите тя отговаря толкова ясно, че няма
нуЖда повече да търсим. Така например Библията ни учи, че
вярващият не трябва да се впряга в неравен ярем с невярващ
(2. Кор. 6:14). Вярващият не трябва да се Жени за невярващ,
да участва в някакъв бизнес като съдруЖник на невярващ
или да се ангаЖира в християнско слуЖение с невярващ. За да
научим това, няма нуЖда нито да се молим, нито да търсим
специална консултация. Отговорът е вече даден в БоЖието
Слово.
Но в християнския Живот има стотици ситуации, които
не са разгледани изрично в Писанията. Ако Библията разг-
леЖдаше всички възмоЖни проблеми, тя щеше да бъде тол-
кова голяма, че нямаше да моЖем да я носим.
Затова Бог е направил следното: Той ни е дал една систе-
ма от принципи. Когато се налоЖи да си зададем въпрос:
„Какво е добро да направя сега?", ние прилагаме принципите
един по един. Не мога да се сетя за нито един проблем, кой-
то да не моЖе да бъде разрешен по този начин. Това е като
да зададеш една задача на комп1отър, да натиснеш необходи-
мите бутони, след което да получиш отговора на монитора
и да го прочетеш. Нека сега изброим тези принципи под фор-
мата на въпроси.
Когато се питаме дали да направим едно нещо, или не, пър-
вият въпрос, който трябва да си зададем, е:
48

Това носи ли слава на Бога?
Ние никога не забраВяме да се запитаме: „ТоВа Вредно ли е?"
Но осВен тоВа не трябВа да забраВяме да се запитаме и:
„ТоВа носи ли слаВа на Бога, или не?" Апостол ПаВел форму-
лира този принцип, като казВа, че каквото и да праВим,
трябВа да го праВим за БоЖията слаба дори и когато изВър-
шВаме makuBa обикноВени дейности като яденето и пиенето
например (1. Кор. 10:31). Един изВестен евангелист пропо-
ВядВа благоВестието за БоЖията слаВа, а Жена му мие чини-
ите Вкъщи със същия мотиВ. Над кухненската миВка Виси
надпис: „Тук се провеЖдат богослуЖения три пъти дневно."
Всяко почтено дело моЖе да се изВършВа за БоЖията сла-
Ва. Дори и робите християни, които работят на полето, мо-
гат да работят „като на Христа", „като ХристоВи слуги",
„като на Господа, а не като на чоВеци" (Еф. 6:5-7).
Но има много неща, които не носят слаВа на Бога - неща,
за които знаем, че са нечестни, нечисти, непраВедни и дори
съмнителни. Преди да се обВърЖем с makuBa работи, би било
много глупаво да наВедем глава В молитва и да се помолим:
„Господи Исусе, прослави се В тоВа, което ще напраВя."
Това „от света" ли е?
СВетът на неспасените хора си има сВой начин на ЖиВот,
сВоя мода, изкуство, религия и философия, които са предназ-
начени за тялото, а не за Духа, за покварената природа на
чоВека, а не за тоВа, което Христос е предназначил за него.
Вярващите Вече не са от сВета, както Христос не е от
сВета (Йоан 17:16). Тъй като светът никога не е престанал
да бъде ВраЖдебен на Бога, Всеки, който обича сВета, е Не-
гоВ Враг (ЯкоВ 4:4; 1. Йоан. 2:15).
Когато се ноВороди, чоВекът получава от Духа една инту-
иция за тоВа кое е от света. И докато той расте в благо-
дат, тази интуиция стаВа Все по-остра. Един ВярВащ си ку-
пил ноВ модерен телевизор. Когато дошъл камионът с дос-
тавката, той погледнал през прозореца и Видял на него след-
ната реклама: „С този телеВизор сВетът ще Влезе Във Ва-
49

шия дом!" За него тоВа било достатъчно. Телевизорът бил
Върнат обратно В склада на фирмата.
Исус би ли го направил?
Спасителят ни даде пример, че ние трябВа да ВърВим по Не-
говите стъпки (1. Петр. 2:21). ЗатоВа трябва да си зададем
и този Въпрос: „Исус би ли направил това, което аз искам да
направя?"
Преди години Чарлз Шелдан написа една книга със заглавие
„По Неговите стъпки", в която се разказва как едно христи-
янско събрание решило да се подлоЖи на тази проверка във
всекидневния си Живот. В резултат на това Животът на
събранието се променил из основи.
Някой би могъл да ни напомни, че Исус е ял с бирниците и
грешниците (Марк 2:15, 16). Това наистина е вярно, но също
така е вярно, че Той винаги е оставал верен на Своя Отец,
когато го е правел. Той никога не е толерирал греховете им,
нито е правел компромис със собственото си свидетелстВо.
Ние също моЖем да ядем с грешниците, ако изобличаваме
техните грехове (Еф. 5:116) и ако споделяме евангелието с
тях (Рим. 1:14). „Примерът на Христос за това как Той Жи-
вя на земята трябва винаги да стои пред нас като единст-
вения образец за святост" (Р. Чапмън).
Как бих се чувствал, ако Исус се върнеше, докато го правя?
Никой не знае времето на връщането на Спасителя. Той мо-
Же да дойде всеки момент. Апостол Йоан ни напомня за въз-
моЖността да се засрамим при Неговото идване (1. Йоан.
2:28). Ние бихме се засрамили, ако Той ни завари, че вършим
някакви нечестни или дори съмнителни неща, че гледаме
порнографски филми, четем непристойни книги и задоволя-
ваме телесните си страсти. Бихме се засрамили, ако Той
трябваше да ни каЖе: „КакВо правиш тук?" Или, ако тряб-
ваше, ни попита, както попита отреклия се от Него Петър:
„Обичаш ли ме повече, отколкото тия?"
50

НадеЖдата за скорошното идване на Христос упраЖнява
пречистВащо ВъздейстВие Върху Живота на ВярВащия (1. Йо-
ан. 3:3). Но да дърЖим истината интелектуално не е доста-
тъчно; тя трябВа да ни дърЖи съВсем практически. „Всички,
които са Възл1обили НегоВото яВяВане" (2. Тим. 4:8), са хора-
та, който позВоляВат Животът им да бъде моделиран от
тази благословена надеЖда.
Кое естество ще бъде подхранено с това?
По-нататък ние ще разгледаме подробно темата за дВете
естества, но тук е достатъчно само да я обобщим накрат-
ко. Всеки вярВащ има дВе естестВа - старо и ноВо. Старото
естество е неизлечимо зло; новото е неописуемо добро. Тези
две естества са в непрекъсната борба едно срещу друго. По-
беЖдава онова естество, на което ние даваме храна.
Ние храним естествата чрез тоВа, което виЖдаме, чуваме
и правим; чрез хората, с които общуВаме, и чрез мислите,
които насърчаваме. Ако ние храним вълка в себе си, не мо-
Жем да очакваме, че ще победи агнето.
Чувстваш ли се свободен да го правиш, когато си спомниш,
че тялото ти е храм на Светия Дух?
В момента на спасение на един човек Светият Дух се наста-
нява да Живее за постоянно в неговото тяло (1. Кор. 6:19).
Третото Лице на Триединството гледа на нашето тяло ка-
то на храм - едно свято място, където моЖе да Живее. Ние
трябва да Живеем със съзнанието, че тялото ни е свято и че
в него обитава една Свята Личност. Докато Живеем с тази
истина, ще моЖем да противостоим на сексуалната нечис-
тота, алчността и пиянството. Няма да си позволим да се
пристрастяваме към канцерогенни препарати (като mlomto-
на) или променящи мисленето опиати, а ще следваме разум-
ните здравни норми и ще поддърЖаме добра физическа фор-
ма, за да моЖе Господ да ни употребява.
51

Това поведение подхоЖда ли на едно БоЖие дете?
Като деца на Царя от нас се очакВа да живеем подобаВащо
за това Високо призвание (Еф. 6:86; Кол. 1:10).
Има една история (която може би е измислена) за сина на
Луи XVI, френски крал, В която се разказВа как една зла жена
се опитала да го накара да каже нещо непристойно. Малки-
ят принц стиснал кшручета и, тропайки с крака, казал: „Ня-
ма да го кажа, няма да го кажа! Аз съм роден, за да бъда цар,
и няма да гоВоря по този начин!"
Когато Видим как един чоВек от предградията се търкаля
на улицата, тоВа сигурно ще ни натъжи, но едВа ли ще ни
учуди. Но когато Видим, че синът на президента живее като
скитник В някоя долнопробна кръчма, ще бъдем поразени.
Никой от нас не очакВа такоВа нещо от сина на президента.
Хората от сВета очакват от Вярващите много по-добро
поВедение, отколкото от самите себе си. Когато някой Вяр-
ващ се подхлъзне, те започват да му викат: „Пфу, мислех, че
си християнин!" Никой от тях не се замисля, че Върши същия
грях Всеки ден!
Но така и трябВа да бъде. СВетът очакВа поВече от нас и
трябВа да го получи.
Ако се касае за харчене на пари, не бихме ли могли да ги
употребим за нещо по-добро?
Някои неща В живота са добри, други - по-добри, а трети
- най-добри. За да бъдем най-ефективни, ние непрекъснато
трябва да определяме приоритетите.
Често пъти доброто е Враг на най-доброто. Понякога ние
харчим пари за нещо, което не е грешно, но което може да
бъде маловажно, преходно и несъществено. От друга стра-
на, можем да употребяваме парите си за разпространяване
на евангелието и за да си осигурим много приятели във веч-
ните ни жилища (Лука 16:9). Този принцип няма за цел да
всее у нас чувство на вина за всеки лев, който харчим, а има
за цел да ни покаже вълнуващата възможност да използваме
парите си за Божията работа, която ще устои и през веч-
ността.
52

Дали не моЖем да прекараме това време по-добре?
Нека да каЖем още веднъЖ, че начинът, по който използба-
ме Времето си, не трябВа да бъде Въпрос на законна практи-
ка, а на слаВна сВобода. Ние Всички имаме на разположение
дВайсет и четири часа В денонощието и имаме праВо да ре-
шим как да ги използваме. ТоВа крие безкрайно много Въз-
моЖности за правене на добро, за правене на зло и за губене
на време.
Като добри настойници ние трябВа да изкупуваме благоп-
риятното време (Еф. 5:16), което означава да използваме
максимално всяка ВъзмоЖност. ТоВа неизбеЖно Води до от-
казване от някои дейности, които не са толкова ваЖни. Во-
ди и до отказване на много покани. Понякога моЖе да се на-
лоЖи да намалим работното си време, за да имаме повече
време за молитВа и слуЖение на Словото. МоЖе също така
да решим да се лишим от някои семейни празници и други об-
ществени ангаЖименти, за да отидем на събранията на цър-
квата.
Верността при вземането на тези решения води до разши-
ряване сферите на слуЖение.
Какъв ще бъде ефектът от моето поведение върху други-
те?
В Живота има дейности, които са неутрални в морално от-
ношение. Това са неща, които не засягат основни морални
норми на поведение. Християнинът моЖе да ги върши спо-
койно, защото в тях няма нищо лошо.
Има моменти обаче, когато тези дейности могат да ста-
нат лоши, ако например станат причина за съблазняВането
или препъването на друг наш брат. Обърнете внимание на
начина, по който Павел се отнася към тези въпроси в Рим-
ляни 14:
,,...а по-добре да съдим така - никой да не поставя спънка
или съблазън пред брат си" (cm. 136).
„...ако брат ти се наскърби поради тоВа, което ядеш, ти
Вече не ходиш според л!обоВта. Не погубвай с яденето си
онзи, за когото е умрял Христос" (15 cm.).
53

„Не унищоЖавай БоЖието дело заради ядене" (20 cm.).
И отново В 1. Коринтяни 8:9-13 апостолът казВа:
„Но Внимавайте да не би по някакъв начин тая Ваша свобо-
да да стане спънка на слабите. Защото, ако някой Види, че
ти, който имаш знание, седиш и ядеш в някой храм на идол,
няма ли съВестта на този, който е слаб, да се насърчи, та-
ка че и той да яде идолоЖертвено? И заради твоето зна-
ние ще загине слабият, братът, за когото е умрял Хрис-
тос. А когато съгрешавате така против братята и нара-
нявате слабата им съвест, вие съгрешавате против Хрис-
тос. ЗатоВа, ако храната, която ям, е спънка на брат ми,
аз няма да ям месо вовеки, за да не препъна брат си."
Когато Павел казва „всичко е позволено, но не всичко е на-
зидателно" (1. Кор. 10:236), основната му мисъл не е, че то
трябва да е назидателно за мен, а че трябва да бъде назида-
телно за другите.
„Водещият принцип за Всичко, което правим и което касае
другите, трябва да бъде съображението дали това ще бъ-
де средство за тяхното назидание, т. е. дали ще помогне
за духовното им изграЖдане. Свободата, на която ние се
наслаждаваме, причинявайки вреда на другите, не моЖе да
бъде наистина благотворна свобода и за самите нас" (У.
Вайн).
И тъй, макар че християнинът има право да яде свинско
месо и раци и да пие умерено вино, той има едно по-висше
право - да се откаЖе от тази си свобода, за да не наскърби
някой брат В Господа.
Известно е, че Чарлз Хедън СпърдЖън е бил пушач. Той
доста упорито защитавал този си навик, макар че като
християнин бил един от най-големите дароВе на Бога за цър-
квата. ГоВори се, че един ден СпърдЖън видял следната рек-
лама: „Пушете mlomkma, който пуши СпърдЖън." Това било
достатъчно, за да слоЖи край на неговото пушене.
54

Това съмнително ли е?
„Всичко, което не стаВа от Вяра, е грях" (Рим. 14:23). Тук
ПаВел Все още гоВори за Въпроси, които са неутрални В мо-
рално отношение, неща, които не са лоши сами по себе си:
ако аз смятам, че едно нещо не е правилно, и Въпреки това
го праВя, Върша грях. То може да бъде съВсем правилно за
друг християнин и той може да бъде напълно сВободен да го
Върши. Но ако аз чувствам, че съВестта ми не е чиста, ако
аз самият го Върша с убедеността или със съзнанието, че
тоВа не е позволено, тогава върша грях.
Понякога, когато е трудно да преценим дали бельото е бя-
ло, или Вече е за пране, правилото е, че „ако имаме съмнения,
тогаВа е мръсно". Нека да прилагаме това правило и към
проблемите, които са неутрални в морално отношение:
„Ако ни е трудно да определим какви са, то тогава не тряб-
ва да ги вършим."
Има ли вид на зло?
В оригиналния превод на Библията от Кинг Джеймс текс-
тът В 1. Солунци 5:22 зВучи така: „Въздържайте се от Всич-
ко, което изглежда зло." И макар че съвременните преводи
на Библията обикновено ни наставляват да се въздържаме
от всякакъв вид зло, този стар прочит на текста не е не-
библейски и съдържа В себе си едно необходимо предупрежде-
ние. Една неженена дВойка може да излезе сред природата
съВсем сама, без да праВи нищо лошо, и въпреки тоВа да по-
роди подозрения у другите. Един учител В неделно училище
може да Влезе В някой бар, за да изпие една кола, но сигурно
ще му бъде много трудно да убеди своя ученик, който го ви-
ди да излиза оттам, че е влязъл само за това.
Това теЖест ли е за нас?
Има разлика между грях и тежест или бреме. Грехът винаги
е лош; бремето може да не бъде лошо, но може да бъде преч-
ка. Ние трябва да „отхвърлим всяко бреме... и нека тичаме с
55

издръЖливост В поставеното пред нас състезание" (ЕВр.
12:1). При олимпийските игри има праВила, които трябВа да
бъдат съблк>даВани. Ако играчът не ги спазВа, ще бъде диск-
Валифициран. Тези праВила не забраняват на играча да си сла-
га дВукилограмоВи теЖести на глезените на краката. Но ако
той си ги слоЖи, няма да спечели състезанието.
Когато ПаВел пише: „Всичко ми е позВолено, но не Всичко е
полезно" (1. Кор. 6:12а; 10:33а), той има предВид точно този
Вид теЖести. Те не съдействат за напредВането В Христа.
Не са грешни сами по себе си, но от тях просто няма полза.
КакВо моЖе да бъде теЖест В християнския ЖиВот? Те-
Жест моЖе да бъде Всяко недухоВно приятелстВо, работата,
която поглъща цялото ти Време; хобито, което изцяло те
обсебВа; безразборното и безредно гледане на телевизия -
Всичко, което моЖе да попречи на вярващия да спечели наг-
рада. Всъщност всяко нещо, което те кара да хабиш време-
то си за нещо второстепенно, моЖе да бъде теЖест.
Това заробва ли ме?
Има още една област, в която ние моЖе да правим нещо съв-
сем законно, но което ни кара да се пристрастяваме към не-
го и затова трябва да се избягва. Апостолът казва: „Всичко
ми е позволено, но не искам да съм подвластен на нищо" (1.
Кор. 6:126). Той говори за неща, които не са лоши сами по се-
бе си, но които стават лоши, ако ни дърЖат в своята
власт. Павел не би си позволил да се пристрасти към някак-
ва храна или питие. Към този списък биха могли да се доба-
вят и опиатите, спортът и телевизията.
Как изглеЖда това в очите на Христос?
Някой беше казал, че най-ваЖният критерий за християнско
поведение е как то изглеЖда в очите на Христос. Дали Хрис-
тос би одобрил това, което правим, или би се чувствал неу-
добно, ако стои до нас?
Истината е, че Той стои до нас през цялото време. Както
се казва в една стара духоВна песен: „Той ВиЖда Всичко, кое-
56

mo ние правим; Той чуба Всичко, което ние казваме; моят
Господ е през цялото Време с мен."
Съзнанието за това, че сбетият Спасител е наш постоя-
нен Спътник през цялото Време, оказВа пречистващо Въз-
действие върху нашия Живот.
И така, това са принципите, които Бог ни е дал, за да ни
водят при вземането на морални решения. Когато ги знаем,
помним и прилагаме, ние ще вземаме решенията, които ще
бъдат по Неговото сърце и които ще ни пазят по пътя към
светостта.
За съЖаление, повечето от нас преживяват големи сътре-
сения в Живота си. Ние се лкиикаме меЖду победата и пора-
Жението. Това, което искаме, е да се освободим от властта
на Живеещия в нас грях. Имаме нуЖда от непрекъснато об-
новление. Има начин, по който моЖем да го постигнем.
57

ПРОДЪЛЖИТЕЛНАТА БИТКА
С ГРЕХА
Дани беше страшно отчаян. Причината беше пак онзи уга-
сен грях. Беше го правил преди сВоето обръщение и сега, три
години по-късно, отноВо го напраВи. Но нека му позВолим да
ни разкаЖе историята си.
Зная, че съм християнин, или зная, че съм напраВил Всичко,
което Библията казВа, че трябВа да напраВя, за да стана
християнин. Покаял съм се за сВоите грехоВе и съм приел
Исус Христос за сВой Господ и Спасител. Ако тоВа не е дос-
татъчно, не зная какбо повече да напраВя.
Спасен, но победен
Бедата е там, че нямам победа В ЖиВота си. Непрекъснато
трябВа да се боря с греха. Понякога печеля, понякога губя.
Има периоди, когато си мисля, че Вече съм победил този Го-
лият В моя ЖиВот. Но тогаВа идВа изкушението. ПърВата
ми реакция е да му се съпротиВляВам. Но после си спомням
Всички приятни неща, свързани с него, и скоро след тоВа от-
ноВо изгарям от Желание и му се поддавам. Накрая се нами-
рам паднал по лице. Моментното удоВолстВие отминаВа и
идВат срамът, Вината, поражението, отчаянието и ядът.
Ядът срещу самия мен!
След известно Време стаВам от калта, изпоВядВам греха
си пред Господа и решаВам, че с Неговата помощ никога ня-
ма да го напраВя отноВо. Да! Всичко е прекрасно! Аз се чуВс-
тВам чист. ОтноВо мога да пея. ОтноВо мога да Вдигна ли-
це и да гледам сВета около мен. Всичко ВърВи добре толкова
дълго, че започвам да си мисля, че съм се отървал.
58

О, не! Не отново!
Тогава Сатана ми нанася още един силен удар. Животното в
мен се събуЖда и отказва да бъде укротено. Напрежението
расте. Изкушението изглеЖда непреодолимо. Зная, че не
трябва да му се поддавам. Едната половина от мен не иска
да го прави, а другата иска. Ставам един морален шизофре-
ник. Всичките ми добри намерения изчезват и твърдите ми
решения се стопяват. Историята отново се повтаря. Сце-
нарият ми е до болка познат. Ето ме - отново паднал и по-
беден. Мразя себе си и предпочитам да не съм Жив. Забеляз-
вам също, че след като падна по лице, ставам критичен и на-
падателен. Вместо да си го изкарам на себе си, си го изкар-
вам върху най-близките и най-скъпите ми хора. Те често не-
доумяват защо съм толкова заядлив с тях и се чудят какво
лошо са направили. А аз се преструвам, че те са виновните.
Времето минава. Изгарящият ме срам постепенно намаля-
ва и аз отново заставам в подноЖието на Кръста, за да изп-
лача своята изповед. Срамувам се да помоля за прошка след
толкова много повторения на греха. Колко ли пъти ще ми
прощава Бог, преди да Му дотегне? Но за мен друг път няма
и въпреки моето униние и обезсърченост аз отново се позо-
вавам на 1. Йоаново 1:9: „Ако изповядваме греховете си, Той
е верен и праведен да ни прости греховете и да ни очисти от
всяка неправда."
Кога грехът става самоволен?
Ако въобще съм имал самоувереност, вече я нямам. Ходя из-
пълнен с уЖас, че това моЖе да се случи отново. След време
отново започвам да се чувствам свободен да участвам в
християнски дейности. Истината е, че съзнателно се опит-
вам да се ангаЖирам с такива дейности толкова много, че
да нямам възмоЖност за никакво изкушение. За известно
време това като че ли действа. Но после - о, не! - непреодо-
лимата страст отново се връща и иска да бъде задоволена.
Аз добре съзнавам фактите. Знам, че това е грях. Не съм из-
лъган. Отивам и съгрешавам, защото искам. Сигурно ще ка-
Жете, че съгрешавам самоволно. На другата сутрин попадам
59

на EBpeu 10:26, 27: „Защото, ако съгрешаВаме самоВолно,
след като сме приели познанието на истината, не остаВа Ве-
че никакВа Жертва за грехоВе, а едно страшно очакВане на
съда и на едно огнено негодувание, което ще изпояде против-
ниците." Ето тоВа е. Аз сигурно съм извършил сВоеВолния
грях. Мисълта за тоВа ме хВърля В най-мрачна безнадежд-
ност. ОпитВам се да съВместя някак си тоВа мое сВоеВолно
съгрешаВане с Вечната сигурност на Вярващия, но тоВа съВ-
сем ме обърква. ЖиВотът ми стаВа като един филм на уЖа-
сите. Най-накрая, съВсем отчаян, се хВърлям В краката на
Господа и, плачейки, Го моля за милост. Думите на Псалм 51
като че ли съВсем подхоЖдат на моя случай и затоВа ги из-
ползВам, за да изразя сВоето покаяние и признание.
Не мога да каЖа, че Веднага се чуВстВам обновен. МоЖе би
Бог ми е простил, но аз не мога да си простя. МоЖе би Бог е
забраВил, но аз добре помня Всичко. Знам, че Времето не ле-
куВа Всичко, но като че ли В този случай Времето ми налага
да преодолея собствената си Вина и срам. Когато си помисля
за онзи уЖасен грях, сърцето ми се сВива от уЖас. ХВаля Гос-
пода за победата Всеки ден. Отново си мисля, че Животът
си заслуЖава да се Живее.
 ли един християнин да продълЖи да съгрешава?
По време на една малка почивка на Хавайските острови аз
решавам да стаВам късно, да ям поВече и като цяло да угаЖ-
дам на тялото си. ТогаВа отново идва старото изкушение -
по-настоятелно от всеки друг път. Плътта ми е слаба. Ре-
шителността ми бързо се изпарява. Тук съм далече от дома.
Никой не ме познава. Накрая вземам безумното решение и
отново съгрешавам. След моментното извисяване идва ду-
ховното падение. Аз съм зашеметен, вие ми се свят и нищо
не чувствам.
Зная само един път - този към Христос. И отново съм
при Неговите крака, и отново изплаквам своя грях и пораЖе-
ние. БоЖе мой, ще успея ли някога да се отърва от това неп-
рекъснато пораЖение? Чувствам, че Вече съм изчерпал съв-
сем текста в 1. Йоаново 1:9, но какво друго мога да направя?
60

ТоВа е историята на Дани. Той е една жива топка от
объркани емоции и има нужда от помощ.
ГлаВният Въпрос тук е: „Как може Дани (и ние самите) да
намери осВобождение от Властта на живеещия В него грях?"
За добросъвестния ВярВащ продължителната битка с греха
е мъчение за душата.му и болест за живота му. Той желае
тази победа над негоВия Голиат поВече от Всичко останало.
В такъВ момент Вярващият като че ли се намира на една
морална и емоционална лкзлка - ту горе, ту долу. Ако искаме
да открием как да се освободим от тоВа положение, трябВа
да помним, че има неща, които трябва да знаем, и неща, кои-
то трябва да правим. Най-напред трябва да си изясним уче-
нието на Словото, а след тоВа да поемем задълженията си В
съответствие с него. Това е неизменният ред на Новия За-
вет.
Това, в което вярваме, е изклкзчително важно. Така напри-
мер, колкото по-добра и по-вярна е представата ни за Бога,
толкова по-свят е и нашият живот. Ако не считаме греха за
нещо много сериозно, и животът ни няма да бъде особено
свят. И досега е вярно, че Божиите хора загиват от нямане
на знание (Осия 4:6) и че те се освещават чрез истината
(Йоан 17:17).
61

НЕКА ДА СИ ИЗЯСНИМ ФАКТИТЕ
Има няколко истини, които могат да ни бъдат от голяма
полза, когато търсим осВобоЖдение от Властта на обита-
Ващия В нас грях. Нека да ги разгледаме.
Двете естества
ТрябВа да знаем, че Всеки християнин има дВе естестВа
(Рим. 7:14-25). Едното е старото, зло и покВарено естество,
с което той е бил роден. Другото е ноВото, чисто и сВято
естество, което той е получил по Време на обръщението си.
МоЖем да ги наречем Адамовото естество и Христовото
естество. Един християнин беше казал така: „Грехът бе
отнет от сърцето ми, но дядо ми все още Живее в костите
ми."
Старото естество е изцяло зло. Това, което знае Павел, и
ние го знаем много добре: „Защото зная, че в мен, тоест в
моята плът, не Живее нищо добро" (Рим. 7:18а). Затова ни-
кога не трябВа да търсим нещо добро В старото си естест-
во и никога не трябва да се разочароваме, когато не го наме-
рим; Старото ни естество е не само изцяло зло - то е неиз-
лечимо зло! То е зло още при раЖдането на човека и не е
станало по-добро дори когато този човек е Живял много
дълго един свят Живот. Всъщност Бог няма за цел да подоб-
ри нашето старо естество. Той го осъди на кръста на Гол-
гота и иска от нас да бъдем мъртви за опитите му да отро-
ви Живота ни.
Павел оприличава старото си естество на старо тяло, ко-
ето е прилепнало към неговата плът. (Очевидно това е един
труп, който гние и мирише.) То върви навсякъде с него и
толкова го измъчва, че той е принуден да извика: „Окаян аз
човек! Кой ще ме избави от това тяло на смъртта?" (Рим.
7:24).
Новото естество е Христовият Живот. То е изцяло добро
62

u е способно само на добро. То е чисто, благородно, прабед-
но, прекрасно и истинно. Всички негоВи мисли, Желания, под-
буди и дейстВия са христосоподобни.
Не е изненадващо, че дВе такиВа противоположни естест-
Ва се намират В постоянен конфликт едно с друго. (ЕдВа ли
моЖем да очакВаме мирно съЖителстВо, как мислите?) Кон-
фликтът меЖду дВете естества започВа още при обръщени-
ето. НоВопоВярВалият изпитва такава Вътрешна борба,
какВато никога досега не е изпитВал. НегоВата стара приро-
да се опитва да го дърпа надолу като дейстВието на грави-
тационните сили, докато ноВата му природа се стреми да
го издигне на Все по-големи Висоти на сВятост. Борбата е
толкоВа напрегната, че ВярВащият често пъти се изкушаВа
да се съмнява В спасението си. Но не биВа да се съмняВа. Са-
мият факт, че той изЖиВяВа този конфликт, е признак за
неговото спасение. Той нямаше да го изЖиВяба, ако нямаше
дВе природи.
Борбата меЖду дВете естестВа се сравнява с усещането
на Ревека, когато тя разбира, че В утробата й се борят дВа
ЖиВота. ТогаВа тя извиква: „Защо съм така?"* ТоВа, което
се е случило В утробата на РеВека, се случба В сърцето на
всяко истинско БоЖие дете, което се стреми да продълЖи
да Живее с Бога:
„Когато осъзнаем присъствието на Духа, ние също така
осъзнаваме и присъствието на изменника вътре в нас.
Младият християнин като че ли винаги е готов да извика:
„Защо съм така?" По-големият брат, плътта, иска да Жи-
вее по своему. По-малкият брат, Духът, е тих и спокоен и
като че ли не моЖе да надвие на по-големия брат. Но как-
то при синовете на Ревека, така и при нас „по-големият
ще слугува на по-малкия". Защото Бог е обещал благосло-
вение не на онова, което идва от плътта, а на онова, кое-
то идва от Духа" (Барнхауз).
Битката, която започва при обръщението, продълЖава
* В ревизираното издание на Библията на бълг. ез. от 1924 г. се казва: „Ако
е така, защо да Живея?", докато текстът на превода на Библията от Кинг
ДЖеймс гласи: „Защо съм така?" Тук сме възприели втория прочит като
по-подходящ за целите на тълкуването - бел. на прев.
63

цял Живот. ТоВа е една Война, В която няма уволнение, дока-
то не дойде моментът на смъртта или на ГрабВането. Но
добрата Вест е, че ние ще бъдем осВободени от старото си
естестВо В момента, В който Видим Спасителя, защото
фактът, че Го Вшкдаме, означаВа, че сме като Него.
ВаЖно е да се разбере, че Всяко БоЖие дете преЖивява то-
зи конфликт. ПаВел ни напомня, че никакВо изкушение не ни
постига осВен тоВа, което е човешко (1. Кор. 10:13). Млади-
те хора, които BoloBam c младеЖките си страсти, са склон-
ни да мислят, че старите хора или проповедниците са осВо-
бодени от тъмни страсти и огнени изпитания. Глупости!
Също както дВете бебета се бореха В утробата на РеВека
(Бит. 25:22, 23), така и дВете естестВа не престаВат да се
борят ВъВ Всеки ВярВащ до края на негоВия Живот на земя-
та.
Старата природа се храни с тоВа, което е нечисто, дока-
то ноВата природа търси чистото и сВятото. Те са като
гарВана и гълъба, които Ной изпрати от коВчега. Нечисти-
ят гарВан остана, за да яде от Всичката гнилоч и мръсотия,
които плуваха по Водата, а гълъбът се Върна В коВчега и не
остана на сушата, докато не се пояВи някое чисто място за
Живеене и за хранене (Бит. 8:6-12). Така е и с нашето старо
естестВо. То обича да се храни с пикантни холивудски исто-
рии и неприлични телевизионни филми. Но новото ни естес-
тво обича да пие чистото мляко на БоЖието Слово. Това е
много ваЖно да се знае, защото побеЖдава онова естество,
което ние храним. Един човек се оплакал на приятеля си, че
двете му кучета непрекъснато се бият. Приятелят му го
попитал: „И кое побеЖдава?" Първият отговорил: „Това, на
което казвам: „ДръЖ!" Така е и с нашите две естества. По-
беЖдава онова, на което казваме: „ДръЖ!" Същото моЖе да
се види и при кукувицата. Тя снася яйцето си в чуЖдо гнездо
и го оставя там, за да го измъти другата птица, докато мъ-
ти своите яйца. Когато майката донесе храна, тя виЖда са-
мо отворените гърла. Оттук нататък всичко зависи от
това кои птиченца ще грабнат храната. Ако малкото куку-
Виче успее да напраВи това най-напред, то скоро става тол-
кова силно, че избутва останалите птиченца от гнездото.
Така стаВа и В гнездото на нашия Живот.
64

Старото ми естество е виновно за това
Ние не трябва да изВиняВаме грехоВете си, като прехВърля-
ме топката към старото си естестВо. ТоВа е една форма на
прехвърляне на Вината, която изобщо не Върши работа. Бог
ще дърЖи отговорна личността, а не естестВото. МоЖе би
сте чули измислената история за един шофьор на автомо-
бил, който превишил скоростта. Когато бил изправен пред
съда, нарушителят казал на съдията: „Ваше благородие, не
аз, а старата ми природа надвиши скоростта." На това съ-
дията отговорил: „Тогава аз ще глобя старата ти природа с
50 долара, защото е надвишила скоростта, а младата ти
природа с още 50 за това, че и е станала съучастник." Прех-
върлянето на вината върху старото естество не е начинът,
по който моЖем да разрешим въпроса.
Отделни грешни действия срещу постоянното
вършене на грях
Друга истина, която трябВа да се знае, е, че има разлика
меЖду отделните грешни дейстВия и постоянното Вършене
на грях. Всеки християнин изВършва отделни грешни дейст-
Вия, но ЖиВотът му не е управляван от греха. Той не става
безгрешен, но започВа да греши по-люлко.
В първото си Послание апостол Йоан съвсем ясно пише, че
Вярващите грешат. Той казва, че ако ние не признаем това,
„лъЖем себе си и истината не е в нас" (1:8, 9). По-нататък
обаче той казва: „Никой, който стои в Него, не съгрешава;
никой, който съгрешава, не Го е видял, нито Го е познал...
Който върши грях, е от дявола; защото дяВолът съгрешаВа
от началото... Никой, който е роден от Бога, не върши грях,
защото Неговото семе Живее в него; и не моЖе да съгреша-
ва, защото е роден от Бога" (3:6, 8а, 9). фактът, че Йоан го-
вори за съгрешаването като за практика, се подкрепя от
твърдението, че дяволът съгрешава от самото начало (3:8),
т. е. това е негово характерно поведение. Но Вярващите не
са от дявола; грехът не е характерен за техния Живот.
Това поВдига Въпроса: „Кога извършването на един грях
става практика в Живота на човека?" Библията не ни дава
65

отгоВор. Ако имаше отгоВор на този Въпрос, ние сигурно
щяхме да си позВоляВаме да грешим до определената грани-
ца. В този смисъл мълчанието на СлоВото като че ли играе
ролята на едно здраВослоВно предупреждение срещу съгреша-
Ването изобщо.
ВъзмоЖно ли е вярващият да бъде безгрешен
до съвършенство?
Има хора, които искрено ВярВат, че за християнина е Въз-
можно да стигне до положение, когато поВече няма да съгре-
шаВа и когато ще постигне пълно осВещение. Те се обосноВа-
Ват с тоВа, че след приемането на СВетия Дух, което обик-
ноВено настъпВа след обръщението, греховното естество
на чоВека биВа напълно унищожено и от този момент ната-
тък той престава да съгрешаВа.
Хората, които проповядват тоВа, просто не разбират
какВо означава грях. Грях е Всяко действие, мисъл или дума,
които не отговарят на Божието съвършенство (Рим. 3:23).
„Грехът е беззаконие", т. е. да решиш да върВиш по своя си
път (1. Йоан. 3:4). Ние вършим грях не само когато вършим
зло, но и когато не вършим доброто, което знаем да вършим
(Яков 4:17). Вършим грях и когато вършим нещо, за което
ни изобличава съвестта (Рим. 14:23). „Грехът разваля най-
доброто, което върши вярващият. Той помрачава неговото
покаяние. В неговите сълзи има мръсотия, а във вярата му -
неверие." Един духовен вярващ каза, че дори и покаянието му
трябва да бъде очистено от кръвта на Христос. Друг един
светия, който съзнаваше, че всяко нещо, което прави, е
опетнено от греха, написа следните стихове:
И в най-светите часове, които прекарваме
в смирена молитва на колене,
и в минутите, когато се надяваме,
че хваленията ни стигат до Твоето небе,
Ти, Познавачо на всички сърца,
изливаш прощение върху нашите слова!
66

„Истинският християнин не е онзи, който е загубил спо-
собността си да съгрешаВа, а този, който е загубил Желани-
ето си и готовността си да съгрешаВа." Сега Вече той мра-
зи греха. Когато съгрешаВа, се срамува и се чуВстВа уЖасно
мръсен.
Но някой моЖе да попита: „Ако християнинът не моЖе да
бъде безгрешен, защо тогаВа В 1. ЙоаноВо 2:1 се казВа: „Де-
чица мои, тоба Ви пиша, за да не съгрешите." Отговорът е,
че БоЖият критерий Винаги посочВа съвършеното ниво.
Един свят Бог не моЖе да оправдае какъвто и да било грях.
Той не моЖе да каЖе например: „Съгрешавайте колкото е
възмоЖно по-малко." Това би означавало, че Бог оправдава
греха, а Бог не моЖе да прави това. Затова критерият на
Бога за Неговия народ е съвършеното ниво. Но веднага след
това Бог дава изход и при случай на неуспех. В същия този
стих Той казва: „Но ако някой съгреши, имаме Застъпник
при Отца - Исус Христос Праведният." А само една глава
по-рано Той вече ни е съобщил, че християните съгрешават.
ВиЖте какво казва Той:
„Ако речем, че нямаме грях, лъЖем себе си и истината не е
в нас" (1:8). „Ако каЖем, че не сме съгрешили, правим Бога
лъЖец и Неговото слово не е В нас" (1:10).
Вярно е също така, че има стихове, които като че ли каз-
ват, че вярващият моЖе да бъде безгрешен. В Римляни 6:2 се
казва, че вярващият е умрял за греха. Но това се отнася до
неговото полоЖение. Бог виЖда вярващия като един, който
е умрял заедно с Христос. Той гледа на стария човек като на
един, който е бил разпънат заедно с Него. Но 6 11 cm. Павел
казва, че ние трябва да считаме себе си мъртви за греха, и
това се отнася до нашия всекидневен Живот. Ако текстът
във 2 cm. искаше да ни каЖе, че сме безгрешни, тогава изоб-
що нямаше да има нуЖда от увещанието 6 11 cm.
Има още три стиха, които описват вярващия като човек,
който е бил освободен от греха (Рим. 6:7, 18, 22). Във всички
тези стихове апостолът използва сравнението със слугите
и господарите. Преди спасението си ние сме били слуги на
греха. В Христовата смърт ние сме умрели за греха В сми-
67

съл, че той Вече не е наш господар. Ние сме освободени от
Властта на греха и сме станали слуги на правдата и на Бога.
В НоВия ЗаВет има няколко стиха, В които се използват
думите „съвършен", „усъвършенствам" и „съвършенство" и
които моЖе би създаВат у обикновения читател асоциации с
безгрешността (Мат. 5:48; фил. 3:12; фил 3:15; 2. Тим. 3:16,
17; ЕВр. 6:1; 9:9; 10:14; 13:20, 21; ЯкоВ 3:26; Откр. 3:1, 2).
Общото значение на думата „съвършен" е „цялостен", „на-
пълно разбит" или „зрял". Когато тази дума се употребява
Във връзка с християните, които все още Живеят на земята,
тя никога не означава „безгрешен". В Евреи 9:9 тя се отнася
до съвършената съвест; в Евреи 10:14 тя описва съвършено-
то полоЖение на християните пред Бога.
Друг един текст, който е бил използван за проповядване
учението за безгрешното съвършенство, се намира в 1. Со-
лунци 5:23. Трябва да каЖем обаче, че тук Павел се моли за
това освещението да се разпростре върху всяка част от съ-
ществото на Вярващия - дух, душа и тяло - така че той да
бъде „без порок при пришествието на нашия Господ Исус
Христос".
Накрая нека да споменем тези доста обезпокоителни сти-
хове в Първото послание на Йоан (3:6, 9; 5:19). Както вече
казахме, тези стихове говорят за обикновеното поведение
на вярващия, формите на глаголите са в сегашно продълЖи-
телно време. Човекът, роден от Бога, не върши грях като
нещо обичайно. Той не Живее в грях. Грехът не е характерен
за неговия Живот.
Но дали учението за безгрешното съвършенство е толко-
ва сериозна опасност за християнина? Всяко учение, което
се противопоставя на БоЖието Слово, е сериозна опасност
за християнина. Имало е и има много вярващи, които са били
ревностни и искрени и които са се стремели към безгрешно
съвършенство, но са били разочаровани, а в много случаи са
изпадали и в депресия или умствени разстройства. Книгата
на Айрънсайд „Святост - фалшивата и истинската" е един
такъв разказ за безплодните търсения на автора на съвър-
шеното осВещение, за негоВия емоционален сриВ и за мира,
който е дошъл 6 неговия Живот, след като се е запознал с ис-
тинското учение за християнската святост.
68

Не мога нищо да направя - трябва да съгреша
Не трябва да казВаме, че ни се налага да съгрешаВаме. Биб-
лията никъде не казва тоВа и затоВа то не е Вярно. Ако ка-
Жем, че сме принудени да съгрешаВаме, ние Всъщност казВа-
ме, че СВетият Дух не е достатъчно силен, за да ни помогне
да устоим на изкушението, а тоВа не е истина. Проблемът
не е В Него, а В нас. Ние съгрешаВаме, когато не приемаме
предложението за помощ от НегоВа страна. СъгрешаВаме,
когато искаме да съгрешим.
„Когато един ВярВащ казВа, че е принуден да греши, той
Всъщност отхВърля основата на християнството, защо-
то грехът не Владее християнина (Рим. 6:14). Когато каз-
Ва, че не моЖе да съгреши, той Всъщност лъЖе себе си (1.
Йоан. 1:8). Когато казва, че няма нуЖда да съгрешава, той
всъщност изразява един Жизнен принцип, защото законът
на Животворящия Дух в Христос Исус ни освободи от за-
кона на греха и на смъртта (Рим. 8:2). Да благодарим на
Бога, който ни дава победата!" (Избрани белеЖки)
Връзка и общение
Когато един християнин съгреши, той не изгубва своето
спасение, но изгубва радостта от него. Общението с БоЖие-
то семейство е нарушено, но връзката с Бога си остава ця-
ла. Чрез новороЖдението християнинът става БоЖие дете и
нищо не моЖе да промени този факт. Но когато той съгре-
ши, неговото общение с Бога се нарушава, защото „Бог е
светлина и в Него няма никаква тъмнина" (1. Йоан. 1:5).
Щастливите семейни взаимоотношения остават помрачени
до момента, в който християнинът изповяда и изостави
своя грях (1. Йоан. 1:9; Пр. 28:13).
Има ли непреодолим грях?
Вярващият трябва да знае, че има освобоЖдение от Всеки
грях, който той моЖе да избърши (1. Кор. 10:13). Всички ние
69

имаме един или поВече големи грехоВе; един неЖелан натрап-
ник, който като че ли ни Владее изцяло; някакъв грешен на-
Вик, който ни кара да се чуВстВаме притиснати до стената.
Колко често изпадаме В отчаяние и не ВярВаме, че някога ще
получим пълно и окончателно освобоЖдение от тоВа робст-
Во! Истината е, че и СлоВото, и човешкият опит показВат,
че няма проблем, който да е прекалено труден за Бога; няма
грях, който да надВишаВа НегоВата мощ.
Не действие, а процес
Също така е ваЖно да знаем, че няма едно-единстВено пре-
Живяване, което ще ни осВободи окончателно и напълно от
Властта на обитаващия В нас грях. За нещастие днес този
факт често се отрича В църкВата. Много често пропоВедни-
ци предлагат на хората един пряк и много къс път към сВе-
тостта. Те застават при олтара и призовават своите слу-
шатели да излязат отпред и да приемат изпълването или
кръщението, или победния Живот като нещо, което моЖе да
стане в един миг. Хората се мамят, ако мислят, че такоВа
едно мигновено преЖивяване моЖе автоматично да ги изст-
реля във Високото плато на светостта, където да останат
завинаги.
Освобождението е един постепенен процес, а не мигновено
постиЖение. Библията ни дава обещанието, че „силата ти
ще бъде според дните ти" (Второзак. 33:25). Когато Писа-
нието ни казва: „Изпълвайте се с Духа" (Еф. 6:18), буквално-
то значение на тази заповед е: „Непрекъснато се изпълвай-
те с Духа." Това е едно продълЖително действие в сегашно
време. Никакво Върховно преЖивяване, което моЖе да сме
изпитали миналата вечер, не моЖе да ни гарантира освобоЖ-
дение днес, когато дойдат изкушенията.
Своеволният грях
Някои вярващи се безпокоят напразно, че са извършили свое-
волния грях, за който се говори в Евреи 10:26, 27. Те разсъЖ-
70

gaBam така: след като тяхната Воля Взима участие В съгре-
шаВането, тогаВа те са изВършили сВоеВолния грях и сега
могат единствено да очакват съда и огненото негодувание,
което ще погълне БоЖиите противници. Но това тяхно без-
покойство е излишно. Много е ваЖно да се разбере, че има
разлика меЖду отделни грешни действия и своеволния грях,
описан в Евреи 10 глава. Своеволният грях е отстъпление-
то. В 29 cm. той се определя като потъпкване на БоЖия
Син, като считане за просто нещо кръвта на завета, с коя-
то този човек е бил осветен, и като оскърбление на Духа на
благодатта. Нито един истински вярващ не моЖе да бъде
виновен за такова нещо! Самият факт, че един човек се
треВоЖи, че е извършил самоВолния грях, показва, че той не
го е направил. Тези, които отстъпват от християнската
вяра, са толкова закоравели и нагли, че не си и помислят да
се безпокоят за такива работи. Те не се боят нито от Бога,
нито от Неговото наказание.
Неща, които не ни помагат да спечелим победата
Преди да приклк)чим с разглеждането на нещата, които
трябва да знаем, полезно е да си припомним, че има опреде-
лени разбирания и дейстВия, които не ни помагат В търсене-
то на светостта. Едно от тези неща е аскетизмът. В Ко-
лосяни 2:23 Павел казва, че макар да създават впечатление
за святост, самобичуването и самонаказанието „нямат ни-
каква стойност, а са за угаЖдането на плътта". Монашест-
вото също е едно от тях. Човек моЖе да се отдели от све-
та в една монашеска килия, но не моЖе да се отдели от сво-
ето собствено старо естество. СамонаблЬдението също не
моЖе да ни помогне. Няма победа в „себе-то". Когато един
човек обърне цялото си внимание към своето „аз", той все
едно хвърля котва вътре в кораба. Пасивността също не
моЖе да бъде разрешение. Светостта не пада като камък
от небето върху онези, които я чакат, без да правят абсо-
лк>тно нищо. Нито пък идва чрез интензивно изучаване на
изкушението. Колкото повече мислим за изкушението, тол-
коВа по-голяма става вероятността да му се поддадем. И
71

най-накрая, победата не идВа и чрез предаване и отчаяние.
ТоВа е поражение, а Бог не може да употребява победените
християни.
Толкова за нещата, които трябВа да знаем. Нека сега да
Видим какВи са дейстВията, които трябВа да предприемем.
72

ПЪТЯТ НА ПОБЕДАТА -
ИЗПЪЛВАНЕТО С ДУХА
Само Бог моЖе да ни напраВи сВети, но Той няма да напраВи
тоба без нашето съгласие. Както и В много други области
на християнския Живот, тук също има едно удивително съ-
четание меЖду боЖестбеното и чоВешкото. Бог ни даВа не-
обходимата сила, но ние трябВа да поЖелаем да се Възполз-
Ваме от нея. Нашето задълЖение е да се изпълваме с Духа.
Само когато ходим В Духа, само тогаВа няма да изпълняВаме
Желанията на плътта.
Но какВо означава „изпълВайте се с Духа"? Тези думи зВу-
чат много неземно и мистично. ЗВучат като нещо, което е
запазено само за пропоВедници и мисионери. Но не е! ТоВа е
нещо, запоВядано на целия БоЖи народ, и е по силите на Всич-
ки ВярВащи. За да го напраВим колкото моЖе по-просто и
прилоЖимо, ще предлоЖим няколко стъпки, които ВклкзчВат
изпълването с Духа.
Не оставяйте греховете да се натрупват!
За да бъдем чисти, ние трябВа да изпоВядаме и изоставим
греха си Веднага, щом го осъзнаем (Пр. 28:13; 1. Йоан. 1:9).
ТрябВа да изпоВядаме всеки грях пред Бога, тъй като, кога-
то съгрешаВаме, ние съгрешаВаме протиВ Него. Ако сме за-
сегнали и някои хора, трябВа да се изпоВядаме и пред тях.
Истинската изпоВед трябВа да бъде:
Незабавна - не трябва да чакаме, докато дойде краят на
деня или на седмицата.
Безусловна - не трябВа да казваме: „Ако съм те засег-
нал..." или: „Ако ти ми простиш, и аз ще ти простя..." Не
бъдете като Жената, киято казала: „Ако съм направила
нещо лошо, бих искала да ми простите."
73

Пълна - един чоВек признал, че бил откраднал някакВо Въ-
Же, но пропуснал да добаВи, че на края на въЖето бил Вър-
зан кон.
Точна - да изповядаме греха точно. Наричайте нещата с
истинските им имена: „Напих се", а не „ИзлоЖих се"; „От-
краднах", а не „Взех на заем". Петър не каза „защото съм
неподходящ чоВек", а „защото съм грешен чоВек".
ПоследВана от решението да изоставиш греха - само съ-
жалението за изВършения грях не е достатъчно. Един чо-
Век казал: „Аз откраднах една щайга с праскови и съЖаля-
Вам за тоВа, но no-добре да ги направя дВе. Тази Вечер ще
отида да открадна още една."
Сърдечна - просто каЖете: „Сгреших. СъЖаляВам за тоВа.
Моля Те, прости ми."
Когато честно изповядаме греховете си, моЖем да вярва-
ме на основание на авторитета на БоЖието СлоВо, че грехо-
вете ни са простени. Бог ни е обещал да ни прости, ако изпо-
вядаме греховете си, и е верен да изпълни това, което е ка-
зал. Ние от своя страна го приемаме чрез вяра.
Но някой моЖе да каЖе: „Аз не чувствам, че греховете ми
са простени." Това моЖе да е така, но греховете ти са прос-
тени независимо дали го чувстваш, или не. Увереността в
прощението не идва на основание на променливите ни чувс-
тва, а на основание на непроменимото Слово.
Друг моЖе да каЖе: „Зная, че Бог ми е простил, но аз не мо-
га да си простя." Такова едно отношение е излишен вид са-
моизмъчване. Щом Бог ни е простил, въпросът е разрешен.
Защо да продълЖаваме да се обвиняваме?
Вярно е още, че когато Бог прощава, Той забравя (Евр.
10:17). Това не означава, че Бог има лоша памет, а че Той ни-
кога повече няма да използва тези грехове срещу нас. Те са
забравени в смисъл, че въпросът за тях е приклЬчен. Има ед-
на история за християнин, който се разкаял, но после отно-
во се подхлъзнал и паднал в стария си лош навик. Той извикал
в молитва към Господа: „О, Господи, признавам си. Пак го
направих." Тогава Господ попитал: „Защо „пак"? Какво си
направил?" В секундата, в която той се изповядал, Господ
бил вече забравил.
74

Кори Тен Бум ни напомня, че Бог не само забраВя нашите
грехоВе, но и постаВя пред тях една табела, на която пише:
„РИБОЛОВЪТ ЗАБРАНЕН". Той не Желае да изваЖдаме неп-
рекъснато наяВе сВоите собстВени грехоВе или грехоВете на
други, които са били изповядани и простени. Единственият
поВод да си ги спомним, е за да се предпазим от тоВа да ги
повторим.
ТрябВа да каЖем също, че обхватът на нашата изпоВед
трябва да бъде толкова широк, колкото е бил широк обхва-
тът и на нашия грях: само пред Бога или и пред някой човек,
дали сме съгрешили, или дори и пред цялата църква. Лет Се-
мкзъл ни дава следния полезен съвет: „Когато съгрешите са-
мо в мисълта, нека и изповедта ви бъде само в мисълта. Ко-
гато сте поЖелали една Жена в сърцето си, не отивайте при
нея, за да й го каЖете, защото вашата изповед би могла да
причини още по-голямо объркване и да породи още по-голям
грях, както често се случва в някои християнски среди... Ако
сте съгрешили само в мисълта, изповядайте се само в ми-
сълта, а не пред някой друг, чийто ум моЖе също да се за-
мърси и опетни по този начин... Когато съгрешите пред съб-
ранието в църквата, поднесете и извиненията си пред събра-
нието в църквата. Ако сте го измамили, каЖете, че съЖаля-
вате. Ако сте били невъздърЖани и сте изрекли куп обиди
срещу него, каЖете, че искрено съЖалявате за това, което
сте казали."
Хари Лоид се почувствал силно изобличен като христия-
нин, тъй като неговите приятели и клиенти му приписвали
повече святост, отколкото заслуЖавал. Тези похвали и въз-
хищения толкова го смущавали, че той написал следното
открито писмо, с което се опитал да опроВергае Всичко то-
Ва:
„Аз изразходвам цялата си енергия и усилия за разраства-
нето на моя бизнес и в стремеЖа си да задоволя личните
си удоволствия.
Практически аз не чета Библията.
Моите грехове както в мислите, така и в делата са наис-
тина сериозни.
Десетте процента, които давам за БоЖието дело, са прос-
то смешни в сравнение с изискванията на поЖертвувател-
75

ността, u нищоЖни В сравнение с moBa, което бих могъл да
дам.
Като началник аз се дърЖа прекалено Взискателно и кри-
тично.
Като съпруг и баща се дърЖа прекалено грубо и студено.
Не присъствам на Всички събрания на църквата, както
праВех като дете.
Сигурно Вече разбирате защо се чувствам такъв измам-
ник, когато хората ме хвалят. Затова съм принуден да ви
открия с голям срам какъВ уЖасен пример за християнин
съм аз. Не отдавайте хвала на никой друг, освен на НЕГО."
Не се случва често да чуем такава честна изповед като
тази, а още no-рядко се случва самите ние да направим така-
ва.
Възстановявайте щетите винаги, когато е ВъзмоЖно!
БоЖията благодат ни учи, че винаги трябва да компенсира-
ме направеното зло, доколкото е възмоЖно. Това означава,
че трябва да възстановим откраднато или да изплатим лих-
вата върху откраднатите пари и др.
Класическият пример за това е случаят със Закхей от Но-
вия Завет. След обръщението си той казва: „Господи, ето
давам половината от имота си на бедните; и ако някак съм
ограбил някого несправедливо, връщам му четворно" (Лука
19:8). Той не прави това, за да бъде спасен, а защото вече е
спасен.
Възстановяването трябва да бъде искрено и пълно. Не
трябва да бъдем като човека, който написал следното пис-
мо до отдела за дърЖавните приходи: „Миналата година, ко-
гато попълвах документите за данъците, съзнателно фал-
шифицирах цифрите и оттогава страдам от безсъние. При-
лагам чек за 150 долара и, ако все още не мога да спя, ще ви
изпратя и останалите пари."
Има ситуации, при които - дали поради отминалото вре-
ме, или поради променените условия - не моЖем да възста-
ноВим щетите. Но Господ знае тоВа и, ако ние изповядаме
76

греха си, Той ще ни го прости, защото Вшкда искреното ни
Желание и съжалението ни за изВършеното.
Преди много години У. Никълсън проповядвал в Белфаст и
Бойкият Дух действал с такава сила, че хората започнали да
връщат инструментите, които били откраднали от мест-
ната фабрика. Количеството на върнатите инструменти
било толкова голямо, че местните компании трябвало да
построят навеси, в които да ги приберат. Най-накрая те из-
пратили съобщение, с което молели да не връщат повече ин-
струменти, тъй като вече нямало място за тях!
Подобно нещо се случило и в събранието в Кезуик, когато
проповядвал ф. Б. Мейър. Тогава чиновниците в местната
поща били буквално затрупани от работа, тъй като христи-
яните бързали да върнат парите, които били взели назаем
или откраднали, и да възстановят щетите по всякакъв на-
чин.
Представете телата си за Жива Жертва!
Нека видим кое е третото действие, което трябва да пред-
приемем, за да познаем практическата святост. Знаем, че
трябва да отдаваме себе си на Господа и телата си като ин-
струменти на правдата (Рим. 12:1, 2; 6:19). Отдаването има
определено начало, след което трябва да продълЖи като
процес. Има един първоначален момент, в който ние предс-
тавяме телата си като Жива Жертва на Господа, след кой-
то ден след ден, миг след миг трябва да се отказваме от на-
шата воля и да приемаме Неговата воля. Трябва да Му пре-
дадем цялото управление: да се отречем от себе си, да взе-
мем кръста си и да Го следваме. Както изповедта ни пази
чисти, така и отдаването ни прави да бъдем винаги на Не-
гово разполоЖение.
Ан Гренис е уловила истинското значение на посвещение-
то и го е изразила в следните стихове:
Искам да махна егоизма от себе си,
за да освободя място за моя Господ;
да настани там удобно Своите мебели
и да направи Свой дом В сърцето ми.
77

Зная какВо Той иска от мен
и Всеки ден, докато е още рано,
аз се промъквам леко и тихо
и Му даВам Волята си.
Той Винаги я Взема милостиво
и ми даВа СВоята В замяна.
ТогаВа Вече мога да започна деня
и да Върша оноВа, което ми се полага.
Така моят Господ стаВа Господар
на моите интереси и беди,
защото ние се срещаме Всяка сутрин,
за да разменим Волите си.
Когато епископ Тейлър Смит стаВал сутрин от леглото
си, пърВото нещо, което праВел, било да падне на колене до
леглото си и да каЖе тези прости думи: „Господи, моето
легло е ТВоят олтар; моето тяло - Твоята Жива Жертва."
Така епископът Всеки ден поставял себе си на разполоЖение
на Господа.
Един ден Артър Пиърсън попитал ДЖордЖ М1олер: „КакВа
е тайната на твоята Велика работа и на чудесните неща,
които Бог напраВи чрез теб?" Господин М1олер се замислил
за малко, след тоВа започнал да наВеЖда главата си Все по-
ниско и по-ниско, докато стигнала почти до коленете му, и
като помълчал няколко секунди, казал: „Преди много години
В моя ЖиВот дойде един ден, когато ДЖордЖ Мк>лер умря.
Този ДЖордЖ М1олер имаше много амбиции, но тогаВа той
умря за Всички сВои амбиции и си каза: „Оттук нататък,
Господи Исусе, не моята Воля да бъде, а ТВоята." И от този
ден Бог започна да работи ВъВ мен и чрез мен."
Генерал Бут изразяВа същото нещо по малко по-различен
начин. Той казВа: „Когато бях момче на седемнайсет години,
Взех решение, че Бог трябВа да има Всичко, което предстаВ-
ляВа Уилям Бут."
Наситете Живота си със Словото!
Четвъртото абсолк>тно необходимо изискване е да стоим
близо до СлоВото - толкоВа близо, че ЖиВотът ни да бъде
78

наситен с Него. ТоВа означава, че трябва да четем, да за-
помняме наизуст, да изучаваме, да размишляваме и да се под-
чиняваме на БоЖието Слово непрекъснато. Когато четем
Словото, ние виЖдаме общите очертания на БоЖиите изис-
квания за поведението си. Когато го научаваме наизуст, да-
ваме възможност на Светия Дух да ни напомня подходящи-
те пасаЖи във време на свидетелстване, изкушение или не-
решителност. Когато го изучаваме, ние се освобождаваме
от лъЖливи учения и лъЖливи надеЖди. Когато размишлява-
ме върху него, ние още по-дълбоко опознаваме образа на То-
зи, за Когото то говори, и се променяме под Негово влияние.
Когато му се подчиняваме, ние вървим по пътеките на прав-
дата.
Псалмистът също е забелязал връзката меЖду осВещение-
то и СлоВото. Той казва така: „Как ще очисти младеЖът
пътя си? Като му дава внимание според Твоето слово... В
сърцето си опазих Твоето слово, за да не Ти съгрешавам"
(Пс. 119:9, 11). Исус потвърждава тази връзка В молитвата
Си: „Освети ги чрез истината; Твоето Слово е истина" (Йо-
ан 17:17). Тази връзка е подчертана и в следните две макси-
ми:
„Или Тази Книга ще те дърЖи далеч от греха,
или грехът ще те дърЖи далеч от Тази Книга."
„Има две неща, които Бог не моЖе да отмахне:
праха върху Библията и леда в сърцето."
Връзката меЖду изпълването с Духа и изпълването със
Словото е очевидна. В Ефесяни 5 глава Павел казва, че из-
пълването с Духа води до говорене „с псалми и химни, и ду-
ховни песни, като пеете и възпявате в сърцето си Господа"
(19 cm.). В Колосяни 3:16 той казва, че когато Христовото
слово се вселява в нас богато, ние започваме да се учим и да
се увещаваме един друг с псалми и химни, и духовни песни, ка-
то пеем на Господа с благодат в сърцата си. Две неща, кои-
то са еднакви на трето, са еднакви и помеЖду си. В заклк>че-
ние моЖем да каЖем, че да бъдеш изпълнен с Духа, означава
същото като да оставиш Христовото слово да се вселява
богато в теб.
79

Няма сВятост отделно от Библията. Благочестивият
Мъклейн казВа следното: „Аз ВярВам, че Бог моЖе да осВе-
щаВа и без СлоВото. Той е направил ангелите сВети, без да е
използвал СлоВото. Но Той няма да го напраби с нас. „ОсВе-
ти ги чрез истината; ТВоето Слово е истина." Също както
майката храни своето дете с млякото си, така и Исус взема
една душа и я храни с млякото на Словото." Хората се ма-
мят, когато се доверяват на преживявания и изобщо не от-
варят Библията си през цялата седмица.
Молете се, без да спирате!
Също така няма святост и без молитва. Когато Господ
Исус ни даде примерната молитва, Той сметна за абсол1от-
но необходимо да вкл1очи и тази молба: „И не ни въвеЖдай в
изкушение, но избави ни от лукавия." Нито една молитва не
моЖе да бъде пълна, ако не съдърЖа сърдечната ни молба за
предпазване от греха.
Ето няколко молби, които бихме могли да Вклк>чим Във
всекидневната си молитва:
„Господи, дай ми сила да Живея свят Живот."
„Помогни ми да не забравям, че в мен Живее Светият Дух
и че не трябва да правя нищо, което ще Го наскърби."
„Направи ме толкова сВят, колкото е ВъзмоЖно да бъде
един човек под небето."
„Пази ме да не съгрешавам дори когато искам да го напра-
вя."
„Никога не позВоляВай изкушението за грях и ВъзмоЖност-
та да съгреша да съвпаднат."
„Не ми позволявай на края на дните си да се превърна в зъл
старец (или старица)."
„Пази ме от всичко, което моЖе да донесе позор на името
Ти."
„По-добре ме вземи у дома на небето, отколкото да ме ос-
тавиш да падна в грях."
Трябва да каЖем, че едва ли някой моЖе да очакВа, че ще
Живее свято, без да протрие коленете си от молитва.
80

Стойте близо go християнското събрание!
Друго освещаващо Въздействие е общението с другите Вяр-
Ващи. Както птиците се събират на ята, така и БоЖиите
хора трябва да се събират заедно. Когато Петър и Йоан бя-
ха освободени от синедриона, Веднага потърсиха сВоите бра-
тя християни (Деян. 4:23). В ЕВреи 10:25 имаме увещанието
да не преставаме да се събираме заедно. В Деянията на апос-
толите вшкдаме, че Винаги, когато СВетият Дух идбаше
Върху хората по един драматичен начин, те бяха събрани на
едно място. ТоВа е така нареченото „колективно преЖиВя-
Ване на Духа".
Редовното Възпоменание на смъртта на Христос по Време
на Господната Вечеря трябВа да ни напомня, че нашите гре-
хобе са стрували ЖиВота на Спасителя, и тоВа трябВа да
бъде една мощна спирачка, която да ни ВъздърЖа от греха.
Често пъти Господната Вечеря се нарича „благодатната Ве-
черя", но не защото тя ни даВа някакво предимство пред Бо-
га, а защото чрез нея ние биВаме укрепени, за да моЖем да се
съпротивляваме на лукавия. Това е валидно за всички други
събрания на местната църква.
Бъдете заети с работа за Господа
Християните, които Живеят победен Живот, доказват кол-
ко е ваЖно непрекъснато да бъдем заети с работа за Госпо-
да (Екл. 9:10). Айзък Уотс е написал следните стихове:
С дела на труд, изкуство, красота
денят ми пълен е до вечерта.
Не ща да дам аз път на Сатана,
за да запълни мойта празнота.
По този начин Уотс ни казва, че едни от най-големите из-
кушения и опасности идват върху нас, когато не правим ни-
що. ДаВид трябВаше да научи тази истина по един доста
теЖък и срамен начин. През пролетта на една година, кога-
то царете излизаха да Вокзват с враговете, той се разхоЖда-
ше по покрива на царската къща. РазхоЖдайки се така без-
81

целно, той погледна, поЖела u прелк>бодейстВа (2. Царе 11),
а после се опита да скрие греха си, като избърши и убийство.
Когато си помислим за Содом, Веднага В глаВата ни изник-
Ва грехът на хомосексуализма, но Езекиил ни припомня още
един голям грях на хората от този град: „безгршкно спо-
койствие" (Езек. 16:49). Няма защо да се чудим тогаВа, че
Содом е бил лк>лката на разврата!
Заетостта с работа за Господа ни даба Възможност да се
наслаЖдаваме на тоВа, което наричаме „изВисяВане". ТоВа
ще рече, че ние пренасочваме енергията на физическите си
импулси от тяхното примитивно предназначение към една
по-висока В културно и етично отношение цел. Особено оне-
зи, които са призовани да останат неЖенени, трябва да пре-
насочат сексуалната си енергия към едно неуморно слуЖе-
ние! Както някой беше казал, християните трябва да се уби-
ят от работа, а след това да се съЖивят с молитва. Дните,
изпълнени с продуктивен труд, крият за християнина голяма
безопасност.
Дисциплинирайте тялото си!
Всичко това трябва да бъде свързано с дисциплиниране на
тялото. Както казва Павел: „Уморявам тялото си и го по-
робвам, да не би, проповядвайки на другите, аз самият да
стана неодобрен" (1. Кор. 9:27). Версията на Библията на
съвременен английски (Today's English Version) перифразира
тези стихове така:
„Затова аз тичам право към финалната линия; затова съм
като боксьор, който не хаби напразно крошетата си. Закаля-
вам тялото си с удари и го подчинявам на волята си, за да не
би - след като съм призовал другите да участват в състеза-
нието - самият аз да бъда отхвърлен."
Явно тук Павел не иска да каЖе, че измъчва тялото си фи-
зически. Това, което той има предвид, е, че упраЖнява само-
контрол над тялото си в такива области като секса, спане-
то, храненето и физическите дейности. Той не се отдава и
не угаЖда на страстите на плътта. За много от нас това
означава да бъдем готови да казваме „Не!" хиляда пъти на
82

седмица. ОзначаВа също да моЖем да отхВърляме последна-
та мъдрост на сВета: „Щом ти е приятно - праВи го."
Не трябВа да забравяме, че Бог ни възнаграждава Всеки
път, когато устоим на едно изкушение. ЯкоВ казВа: „БлаЖен
оня чоВек, който издърЖа изкушение..." (1:12). А Ела Уилър
Уилкокс е написала следните стихоВе:
Аз се питам дали - ВъВ Вечния строй -
ще получим места според делата ни В брой,
или ще открием с удивление,
че сме на тези места според нашето съпротивление.
ТоВа означаВа, че сексуалните Взаимоотношения трябВа да
се ограничат само В границите на брака. Само там сексът
носи удовлетворение; във Всички други случаи той Води до
разрушение. Също така трябВа да контролираме Времето,
което прекарваме в спане: В тоВа отношение будилникът
моЖе да бъде едно много „духоВно" средстВо за борба. Тряб-
Ва да владеем храненето си. Нека не забравяме, че „пресища-
нето с храна" е още един от големите грехове на содомски-
те Жители (Езек. 16:49). Трябва да се занимаваме и с физи-
ческо натоВарване, за което апостол Павел признава, че „е
полезно за малко" (1. Тим. 4:8).
Казано кратко, това означава следното: „Когато изкуше-
нието почука на вратата, изпрати Исус да му отвори."
Пазете мислите си!
Също толкова ваЖно като дисциплинирането на тялото е и
дисциплинирането на нашите мисли. Всеки знае, че ние мо-
Жем да контролираме това, което мислим, било то добро
или зло. Умът е източникът, който захранва Всички наши
действия (Пр. 4:23). Ако мислим за един грях достатъчно
дълго време, накрая ще го извършим. А постоянството в
греха води до смърт. Тук нещата следват етапите на един
Жизнен цикъл: зачеване, раЖдане, растеЖ и смърт.
Човекът става като това, което мисли. „Защото, какви-
то са мислите В душата му - такъВ е и той" (Пр. 23:7). Ето
83

защо е толкова ваЖно да упраЖняваме контрол върху гледа-
нето на телевизия, видео и кино, слушането на радио, чете-
нето на списания и вестници и всичко друго, което моЖе да
събуди Животното в нас. Понякога се шегувам с младите хо-
ра, като им казвам, че в Библията се говори за телевизията
само два пъти:
„А в ония дни... слово от Господа беше рядкост и нямаше
явно (теле)видение" (1. Царе 3:1), и:
„Отвърни очите ми да не гледат суета" (Пс. 119:37)*
Когато през една новогодишна вечер телевизионният ек-
ран в дома на едно християнско семейство угаснал внезапно,
мъЖът и Жената попитали Господа дали да си купят нов те-
левизор, или изобщо да се откаЖат от него. На следващата
сутрин чели от Псалм 101. Те получили исканото водителс-
тво, когато прочели стихове 26 до За: „Ще ходя с незлобиво
сърце всред дома си. Няма да полоЖа пред очите си нещо
подло."
Във всекидневния си Живот ние се сблъскваме с предмети,
които пораЖдат зли асоциации в нас. Юда ни предупреждава,
че трябва да упраЖняваме контрол над мисълта си, като ги
мразим (23 cm.).
Този контрол върху мислите има и полоЖителен аспект.
Ние трябва не само да прогонваме злите мисли, но и да из-
пълваме умовете си с това, което е чисто и свято (фил.
4:8). Това е „библейската сила на позитивното мислене"!
Опитът ни учи, че не е възмоЖно да се мисли за две неща
едновременно. Нека да прилоЖим това на практика - ние не
моЖем да мислим и за греха, и за Христос едновременно. За-
това, колкото повече мислим за Господа, толкова по-чист
ще бъде и нашият Живот. МоЖем да отидем и по-нататък и
да каЖем, че колкото повече мислим за Господа, толкова по-
вече ще ставаме като Него. Това се подчертава и от Павел
във 2. Коринтяни 3:18:
* В английския превод на стиха: „Turn away my eyes from beholding Vanity"
(KJV) пърВата и последната дума започват с „Т" и „V": „TV" - телевизия
(англ.) - бел. ред.
84

„А ние Всички, с открито лице, гледайки като В огледало
Господната слаВа, биваме преобразяВани В същия образ от
слаВа В слаВа като от Господния Дух."
Този стих засяга ваЖни страни на проблема за християнс-
ката сВятост и затоВа ние ще му обърнем поВече Внимание.
„А ние всички..." - т. е. Всички истински Вярващи.
„с открито лице" - грехът поставя преграда меЖду наши-
те лица и Господа. Когато изповядаме и изоставим грехо-
вете си, нашето лице застава открито пред Господа. То-
гава няма нищо, което да ни разделя от Спасителя.
„гледайки като в огледало" - огледалото е БоЖието Слово.
„Господната слава" - гледайки в Библията, ние виЖдаме
моралното съвършенство на Господ Исус Христос - Него-
вия съвършен характер и красотата на всички Негови дела
и постъпки.
„биваме преобразя вани в същия образ" - гледайки Го с въз-
хищение, ние всъщност ставаме като Него. Ние се проме-
няме, като Го гледаме. Както някой беше казал: „ВиЖдане-
то спасява, гледането освещава."
„от слава в слава" - тази промяна ни пренася от една сте-
пен на слава в друга, по-висока степен на слава. Всичко то-
ва не става мигновено, а продълЖава дотогава, докато на-
шето внимание е заето от Него.
„като от Господния Дух" - промяната на нашия характер
се извършва от Светия Дух. Той произвеЖда Христовото
подобие у всички, които наблк>дават с вяра достатъчно
дълго Спасителя Такъв, Какъвто Го разкрива Библията.
Уилям Лонстаф е изразил това много добре в следните
стихове:
Гледайки Исус,
като Него ще си ти.
85

В теб хората ще Вшкдат Него
сигурен бъди.
По-добре е да избягаш, отколкото да паднеш 6 грях!
Има случаи, когато е по-достойно да избягаш, отколкото да
останеш - да поставиш няколко здраВослоВни километра
разстояние меЖду теб и надвисналото изкушение. Йосиф
направи така (Бит. 39:8). Наистина, той загуби дрехата си,
но спечели Венец. Случаят с Йосиф ни показва на практика,
че „онзи, които удря и бяга, остаВа Жив, за да се бие пак".
Християните получаВат изрично настаВление да бягат от
блудството (1. Кор. 6:18), от идолопоклонстВото (1. Кор.
10:14), от сребролкзбието (1. Тим. 6:11) и от младежките
страсти (2. Тим. 2:22).
Исус ни учеше, че ще се налага често да предприемаме ре-
шителни дейстВия. Той каза: „Ако те съблазни ръката ти
или кракът ти, отсечи го и го хВърли от себе си: по-добре е
за теб да Влезеш 6 Живота куц или сакат, отколкото с две
ръце или с дВа крака да бъдеш хВърлен ВъВ Вечния огън. И ако
те съблазни окото ти, изВади го и го хвърли от себе си: по-
добре е за теб да влезеш в Живота с едно око, отколкото да
имаш две очи и да бъдеш хВърлен В огнения пъкъл (Мат. 18:8,
9). Исус сигурно не иска да каЖе, че ние букВално трябва да
осакатяваме телата си, като реЖем ръцете си или краката
си, защото нашите тела са храм на Светия Дух. Това, което
Той иска да каЖе толкова образно, е, че не трябва да си игра-
ем с греха, а да се отнасяме сериозно и решително с него.
Някой беше казал, че когато бягаме от изкушението, не
трябва да оставяме адреса на мястото, където отиваме.
Отговаряйте на изкушението така, както би отговорил
един мъртвец!
Какво още трябва да правим, когато пред нас се изправи из-
кушение? Павел ни напомня, че трябва да считаме себе си за
мъртви към греха (Рим. 6:11). Този образ е колкото Жив,
толкова и незабравим. Представете си един мъртвец в ков-
86

чег u go ковчега - неговата бивша лкзбовница. Тя се навежда
към него и го поздравява. Никакъв отговор! След малко да-
мата го поканва да излязат на вечеря. Трупът лежи неподви-
жен и безмълвен. Жената прилага всичко възможно, за да го
изкуши да тръгне с нея и да съгреши, но всичко е напразно -
той е мъртъв. Това описание много напомня на случая с Ав-
густин. Един ден той срещнал жената, която била негова
лкзбовница преди обръщението му. Той веднага се обърнал и
бързо закрачил в обратна посока. Дамата завикала след не-
го: „Августине, аз съм, бе, аз съм!" Августин забързал още
повече и ii отговорил през рамо: „Да, знам, но това не съм
вече аз."
Ние считаме себе си за мъртви към греха, когато отгова-
ряме на злите увещания на дявола така, както би отговорил
един труп. Но това не е всичко. Макар и да се считаме за
мъртви към греха, ние се считаме за живи към Бога в Хрис-
тос Исус, нашия Господ. Това означава, че ние отговаряме
на Господа с незабавно послушание, като винаги се стремим
да правим това, което е угодно на Неговото сърце.
Избягвайте дори и намек за опасност!
Като още един практически съвет бихме ви препоръчали да
избягвате всякакви дребни фамилиарности от рода на докос-
вания, милувки, нежни думи, подозрителни движения на тя-
лото и закачливо поведение. В една статия за ежемесечника
на Муди, Джери Дженкинс изброява няколко „правила", кои-
то той използва като предпазни мерки, които да пазят него
самия, съпругата му, семейството му, работодателя му,
местната християнска църква и името на Христос.
1.	Винаги когато трябва да се срещна или да вечерям, или
да пътувам с жена, която не познавам, правя така, че да
станем трима. Ако в последната минута това мое намере-
ние се провали, съпругата ми е първата, която разбира за
това.
2.	Внимавам с докосването. Когато поздравявам някого,
мога да му стисна ръка или да го потупам по рамото, но
прегръщам само много близки приятели или роднини, и то
само в присъствието на други хора.
87

3.	Ако каска на някого някакъВ комплимент, той обикноВе-
но засяга негоВите дрехи или прическа и никога негоВата лич-
ност. Да каЖеш колко е хубаВа роклята, която носи една Же-
на, е много по-различно от тоВа да каЖеш колко е хубаВа са-
мата Жена.
4.	ИзбягВам флиртуВането или подозрителните разговори
дори и под формата на шега.
5.	Старая се да показвам на Жена си както писмено, така и
устно, че не съм забравил брачната си клетва: „Ти си моя
Жена, докато съм ЖиВ на таз земя..." Даяна не е реВнива съп-
руга, нито пък някога е изисквала тези уверения от мен, но
тя високо цени моите правила и начина, по който ги спаз-
вам.
6.	От момента, в който се прибера от работа, go момен-
та, в който децата заспят, не върша никаква писмена или
слуЖебна работа. Това ми позВоляВа да прекарвам много вре-
ме със семейството си, а така също да имам време да ухаЖ-
вам Жена си и да и се радвам.
Избягвайте всичко, което отслабва волята!
Освен че трябва да избягваме всякакви провокационни думи
или действия, ние трябва да избягваме и всяко нещо, което
намалява вътрешната ни устойчивост към греха, като ал-
кохол, опиати и др.
Под влиянието на опиатите и алкохола хората могат да
направят такива неща, които обикновено не праВят. Еруин
Лацър ни предлага следния коментар:
„Случката с Ной ни показВа, че пиянството и неприличие-
то обикновено вървят ръка за ръка. ТоВа е пърВият случай
с напиВане, описан В Библията, резултатът от който е
непристойното поведение - Ной леЖи гол в шатъра си. Ал-
кохолът винаги пониЖава моралната защита на индивида.
Няколко чашки и всички задръЖки изчезват и разумният
човек моЖе да избърши тоВа, което 6 нормално състояние
никога не би извършил. Наскоро чух един човек да разказва
как е стигнал до полоЖението да Върши неморални неща:
„Напихме се и после..." Алкохолът кара хората да се дър-
88

жат като Животни, без изобщо да се чувстват зле поради
това. Но алкохолиците откриват, че вместо да разреши
проблемите, пиенето само ги изостря."
Вик за помощ
Какво трябва да правим в минутите на най-жестоки изку-
шения, когато почти сме готови да им се поддадем и се чув-
стваме съвсем безсилни? Отговорът на този въпрос е:
„Призовете Името на Господа." „Името Господно е яка ку-
ла. Праведният прибягва в нея и е поставен на високо" (Пр.
18:10). Когато усети, че потъва във водата, Петър извика:
„Господи, избави ме" (Мат. 14:30). И Господ веднага го изба-
ви. Той винаги ни избавя веднага.
Вярвайте, че Бог работи във и чрез вас!
Семкгьл Ръдърфорд обичал да дава следния съвет: „Предос-
тавяйте себе си на обстоятелствата на Неговия избор."
Какво означава това? Нека да позволим на Джон Бърд да ни
го обясни: „Това означава, че когато ти и аз представим се-
бе си пред Бога на сутринта и Му представим и деня, който
идва, нищо не може да дойде в този ден без разрешението на
Божията воля. Всяко нещо си има своето място и всяко не-
що си има своята цел. Могат да се случат някои неща, кои-
то да нарушат нашите малки планове; могат да се случат
неща, които да ни обезпокоят, да променят дори всичко; но
ако ние сме предали деня си на Бога, трябва да вярваме, че
всяко нещо, което стане в този ден, е дошло, защото е било
позволено от Неговата воля. Ние не бива да се бунтуваме
срещу това, защото бунтът само ще ни донесе още повече
горчивина и ще загубим благословението, което Бог иска да
ни даде, а трябва да предоставяме себе си на обстоятелст-
вата на Неговия избор... след което да ги приемаме такива,
каквито са."
Херълд Уайлдиш получил подобно уверение, докато четял
Библията си: „Така както си оставил целия товар на своя
грях и почивка върху свършеното дело на Христос, така ос-
89

maBu u целия moBap на сВоя Живот и слуЖение, и почибка
Върху настоящото дейстВие на СВетия Дух. ОстаВяй се Вся-
ка сутрин да бъдеш Воден от СВетия Дух и ВърВи и Го хвали,
като Му позволиш да упраВляВа и теб, и деня ти. Разбий на-
вика да разчиташ на Него с радост и да Му се подчиняваш
през целия ден, очаквайки от Него да те Води, осветлява,
укорява, поучава, употребява и прави във и чрез теб това,
което Той Желае. Разчитай на Неговото действие като на
факт, без значение дали го вшкдаш или чувстваш."
Да се изпълваш с Духа не е нещо, което предизвиква вълне-
ние, а нещо, което предизвиква святост. Дните ти могат
да бъдат пълни с рутинна, еднообразна, дори теЖка работа.
Понякога ще има и върхови моменти - за да бъдеш насърчен.
Но отделните части на машината на Живота ти ще се сра-
ботват добре. СлуЖението ти ще изпуска искрите на свръ-
хестественото и ти ще бъдеш сигурен, че Бог работи във и
чрез теб, но не за да те направи по-горд. Когато ние докос-
ваме Живота на другите, тоВа Винаги има някакви последст-
вия за Бога.
И освен това има сила (Лука 24:49; Деян. 1:8), дръзноВение
на свидетелството (Деян. 4:13, 29, 31), радост (Деян. 13:52),
хваление (Лука 1:67-75; Еф. 5:19, 20) и подчинение (Еф. 5:21).
Сега ще сменим посоката на нашите разсъЖдения и ще
разгледаме един друг аспект на осВещението. Християни-
нът се намира 6 две царства - царството на Господа и царс-
твото на света. За него е много ВаЖно да разбере какВа е
разликата меЖду тези дВе царства и къде е неговото посто-
янно местожителство.
90

ДВЕТЕ ЦАРСТВА
ТоВа е историята за дВете царстВа. Едното се нарича сВе-
тът; другото е царстВото на Божия Син. Те са напълно раз-
лични и несъвместими едно с друго. Едното е царстВото на
нраВстВената и духоВна тъмнина; другото - царстВото на
нраВстВената и духоВна сВетлина. Между тях лежи огромна
пропаст.
Светът
Когато говорим за света В този смисъл, нямаме предвид
планетата Земя или природата с нейната красота, или дори
сВета на падналото чоВечестВо. Имаме предвид езическата
цивилизация, която човекът е изградил независимо от Бога;
човешкото общество, което е изхвърлило Бога навън; цяла-
та сфера от занимания и дейности, чрез които човекът се
опитва да бъде щастлив без Бога. Светът си има своите
лъжливи принципи, лъжливи ценности и лъжливи богове. Той
се характеризира с низки желания, егоизъм и себичност.
Всъщност светът, това е човешкият ред за нещата, който
се противопоставя изцяло на Бога. Господ е не само пренеб-
регнат и отхвърлен, към него се проявява дълбока и откри-
та враждебност. Това не е просто отчуждение - това е вой-
на.
Царството на нашия Господ
Когато говорим за царството на Божия Син, ние имаме
предвид обществото от хора, които признаВат Исус Хрис-
тос за Господ и Спасител. За нашите практически цели ние
ще го наречем християнското общество. (И макар В техни-
чески смисъл да има разлика между царстВото и църкВата,
ние ще ги приемем тук като едно и също нещо.)
91

Сатана и Христос
Сатана е Владетелят на сВета. Той определя какВи да бъдат
приоритетите му и политиката му. Той е наречен „князът
на тоя сбят" (Йоан 12:31; 14:30; 16:11), „богът на тоя свят"
(2. Кор. 4:4) и „лукавият" (1. Йоан. 5:19). Той е „чоВекоубиец"
и „лъЖец" (Йоан 8:44). НегоВата неизменна цел е „да открад-
не, да убие и да погуби" (Йоан 10:10).
Господ Исус Христос е Владетелят на другото царстВо.
НегоВата цел е да даде ЖиВот и да го даде изобилно (Йоан
10:10). Макар и да има много така наречени господари, „за
нас има само един... Господ - Исус Христос, чрез Когото е
Всичко, и ние чрез Него" (1. Кор. 8:66).
Кой на кого принадлежи?
Всички неспасени хора са поданици на сВетоВното царстВо
(1. Йоан. 5:19). Те са такиВа още по роЖдение. Те са земни
граЖдани В смисъл, че В сВета се чуВстВат като у дома си.
Псалмистът гоВори за тях като за „светските чоВеци, чий-
то дял е В тоя ЖиВот" (Пс. 17:14). Те обичат сВета и сВе-
тът обича тях (Йоан 15:19).
Когато един чоВек се новороди, той преминава от първо-
то ВъВ второто царство (Йоан 3:3, 5) и израз на това него-
во преминаване е водното кръщение. И макар че все още Жи-
вее в този свят, той вече не е част от световната система
(Йоан 14:18; 17:11). Той е един пришълец и чуЖденец (1.
Петр. 2:11), който пътуВа през сВета към сВоя небесен дом,
без да Взема нищо от света върху себе си. Вярващият не
обича сВета, защото знае, че ако го обича, ще бъде Враг на
Бога (1. Йоан. 2:15). Вместо тоВа той съзнателно избира да
бъде мразен от света (Йоан 15:18, 19; 17:14; 1. Йоан. 3:13). В
един съВсем дейстВителен смисъл Вярващият е особняк, кой-
то не позволява на света около него да го моделира по собс-
тВения си образ (Рим. 12:2). Той поддърЖа отношения на
ВраЖдебност със сВета, а не отношения на мирно съЖителс-
тВо или на разВедряВане. Вярващият сВидетелстВа протиВ
сВета, че неговите дела са зли (Йоан 7:7), като едновремен-
но с това разгласява и евангелието - Вестта, че хората мо-
92

гат да бъдат освободени от робството на сВета и да наме-
рят истинска свобода В Христос (2. Кор. 5:18-21).
Светът е изключително привлекателен, примамлив и изку-
сителен. При някои християни той все още упраЖнява при-
тегателно влияние и те се чувстват ощетени, когато бъ-
дат изцяло откъснати от него. Затова те се опитват да
прескочат оградата. Искат да вземат най-хубавото и от
двата свята. Поради тази причина понякога границата меЖ-
ду света и църквата стаба доста размита. Това обяснява
защо някой беше казал: „Потърсих църквата и я намерих в
света; потърсих света и го намерих в църквата." А Уърдзу-
орт казва така:
„Светът е навлязъл в нас твърде много: рано или късно в
това харчене и получаване ние ще открием, че сме изхаби-
ли себе си."
Ако едно БоЖие дете дърЖи да има приятелски отношения
със сВета, Бог много често му позволява да направи това, за
да разбере - чрез горчив опит - колко е празен той. Целият
свят е една фасада. Всички негоВи удоВолстВия са празни и
краткотрайни. Той не моЖе да ни даде продълЖително удов-
летворение. Той моЖе да бъде много приятен в нашите меч-
ти и изключително неприятен в нашите спомени.
Опитах се да пия от пробитото ведро,
но водата в него намаля.
Наведох глава и потърсих с уста,
но тя ми се изсмя и подигра.
Само Исус дава Жива вода
и няма да оЖаднея до Века.
Друг като Него няма храна
и лк>бов, и Живот до века.
-Б.Е.
Какво има в света?
Апостол Павел ни казва, че всичко, което е в света, е „по-
хотта на плътта, похотта на очите и гордостта на Живо-
93

ma" (1. Йоан. 2:16). Светът възвеличава секса, страстите,
насилието, войната, богатството, социалното полоЖение и
властта. Хората от света Живеят за времето, а не за веч-
ността; за преходните неща, а не за човеците; за себе си, а
не за Бога. Всички техни планове свършват при гроба.
Християнинът има съвсем различна система от ценности.
Той е белязан от лк>бовта, а не от похотта; от чистотата,
а не от страстта; от хармонията, а не от безредието. Той
обича правдата, мира и радостта в Светия Дух (Рим. 14:17).
Вместо похотта на очите той търси Желанията на вярата.
Вместо от похотта на плътта той е обзет от Желанията
на Духа. Вместо гордостта на Живота той търси БоЖията
слава.
Кое е светско?
В миналото християните са ограничавали светското до
кръга на такива табута като пушенето, пиенето, танците,
играта на карти и филмите. Сега махалото на ограничения-
та се е залк)ляло на другата страна. Сега християните се
подиграват на тези забранени неща с шеги от рода на: „Не
пия, не пуша, не ям, нито излизам с момичета, които танцу-
ват pan." Hue непрекъснато се уверяваме един друг, че това
не са неща от света, че това, което трябва да избягваме, е
лошото отношение, злите подбуди и порочния начин на мис-
лене. Всичко това е накарало Еруин Лацър да каЖе следното:
„Много от християните се противопоставят срещу из-
реЖдането на греховете 8 списък не защото искат да из-
дигнат поведението на християнина до радикалното ниво
на Новия Завет, а защото искат да пониЖат собствените
си критерии. МоЖе би те подозират, че изпускат някои
удоволствия, сред които сигурно има и чувствени. Ето за-
що те критикуват табутата от миналото, като им из-
мислят неверни причини. Техните убеЖдения непрекъснато
стоят върху двиЖещите се пясъци на нравственото без-
различие."
94

Кой свят?
СВетът има различни прояВления. Едно от тези прояВления
е сВетът на политиката; той е покварен В самата си същ-
ност. Друго проявление е сВетът на търгоВията; той е пъ-
лен с нечестни сделки. Религиозният сВят е също едно проя-
Вление на сВета; неговите ръце са изцапани с кръвта на
Исус. Има и сВят на изкуството, културата и музиката;
там Името на Христос е забранено, защото създава чувст-
Во на неудобстВо. Нека да споменем и сВета на забаВления-
та с неговата нечистота, сексуална разпуснатост и двули-
чие; негоВи Живи портрети са Холивуд и телевизията.
Как вярващият трябва да отговаря на различните прояв-
ления на света? Що се отнася до политическия свят, вярва-
щият трябва да си спомни, че нито Христос, нито апосто-
лите са се занимавали някога с политика. Нима Господ не ка-
за: „Моето царство не е от този свят" (Йоан 18:36)? И ни-
ма Павел не ни напомни, че нашето гражданство не е на зе-
мята, а на небето (фил. 3:20)? Разрешението на проблемите
на човека не се съдърЖа в политиката, а в евангелието на
изкупителната благодат.
БоЖият народ не моЖе да Живее в пълна изолация от све-
та на търговията, затова Павел мъдро ни съветва: употре-
бявай, но не злоупотребявай (1. Кор. 7:21). Като войници на
активна слуЖба ние не трябва да се заплитаме в Житейски-
те работи (2. Тим. 2:4).
Когато говорим за религиозния свят, ние имаме предвид
онази сфера, от която Христос от Библията е изгонен. Пос-
тоянната заповед за християнина е да излиза към Него вън
от стана на организираната религия, понасяйки Неговия по-
зор (Евр. 13:11-14).
Що се отнася до света на културата, изкуството и музи-
ката, там християнинът трябва да си даде отговор на то-
ва кое за него е по-ваЖно. Когато Павел отиде в Атина,
един от големите културни центрове по онова време, той
не се развълнува от стотиците произведения на изкуство-
то, а от стотиците форми на идолопоклонство... И беше
толкова натъЖен, че отиде в Ареопага и започна да пропо-
вядва благата вест за спасението (Деян. 17).
95

Какбо да каЖем за сбета на развлеченията - света, който
забаВляВа хората по пътя им към ада? ТоВа ли е „Живо-
тът"? ХолиВуд безобидно нещо ли е? Телевизията насърчава
ли чистотата? Театърът изВисяВа ли ни духовно? Катего-
ричният отговор е, че никой, който се храни с този вид бок-
лук и мръсотия, няма да напраВи нещо значително за Бога.
Христовият ученик моЖе да заеме едно място извън съ-
ществуващия световен ред. Архимед беше казал, че моЖе да
премести земята, ако има опорна точка извън нея. Така е и с
християнина. Той никога няма да моЖе да помръдне света,
ако не се отдели от него.
Два вида мъдрост
Нека видим сега какви са разликите меЖду мъдростта на
света и БоЖията мъдрост. За да подчертаем контраста по-
меЖду им, ще ги подредим в две колони.

СВЕТСКАТА МЪДРОСТ
Истинско е това, което мо-
Же да се види, пипне и вземе.
Мъдростта се намира в чо-
вешкия ум и интелект.
Величието е да бъдеш госпо-
дар, да ти слуЖат.
Истината е това, което из-
глеЖда общоприето от об-
ществото във всеки отде-
лен момент от неговото
развитие.

БОЖИЯТА МЪДРОСТ
Духовните ценности имат
значение; всичко останало е
преходно (2. Кор. 4:18).
Страхът от Господа е нача-
лото на мъдростта (Пс.
111:10).
Величието е да заемеш по-
ниско място, да бъдеш слуга
(Лука 22:26, 27).
Истината е това, което
Бог казва за всяко нещо (Йо-
ан 17:17). Тя никога не се
променя.

96

Целта е да имаме Все поВече
и Все no-голямо. Голямото е
красиВо.
ЧоВек запазва ЖиВота си, ка-
то ЖиВее за себе си, остаВа
Верен на себе си и слага себе
си на пърВо място.
Успехът се постига чрез из-
качВане на Върха, постигане
на известност, слаВа, Високо
социално полоЖение и прес-
тиЖ.
БогатстВото се събира чрез
натрупване на имоти.
Да ВярВаш означаВа да 6иЖ-
даш. Светският чоВек ходи
чрез ВиЖдане.
Целта опраВдаВа средстВа-
та.

Ударението е Върху малко-
то, остатъка, качеството
на няколкото (ВЖ. армията
на Гедеон, Съдии 7:1-7).
ЧоВек запазВа ЖиВота си, ка-
то го изгуби заради Христос
и благовестието (Марк
8:35). „Нека Всеки счита дру-
гия по-горен от себе си"
(фил. 2:36) и ЖиВее за други-
те.
Ученичеството е път на
отказване от себе си (фил.
2:7).
Истинското богатство е
душевното благосъстояние.
Вярващият си събира съкро-
вища на небето (Мат. 6:20).
Той е богат, но не на изоби-
лие от материални блага, а
на духовни богатства и В ос-
къдието на нуЖдите си. От-
казвайки се от всичко, той
печели всичко.
Да виЖдаш означава да вяр-
ваш. БоЖието дете ходи
чрез вяра, не чрез виЖдане
(2. Кор. 5:7).
Вярващият прави само то-
ва, което е добро, подчинява
се на БоЖието Слово и ос-
табя последствията на Не-
го (Деян. 5:29).

97

ПротиВопостаВяйки светската мъдрост на БоЖията мъд-
рост, ПаВел пише: „...понеЖе В БоЖията мъдрост сВетът не
позна Бога чрез мъдрост, Бог благоволи чрез глупостта на
тоВа, което се пропоВядВа, да спаси вярващите. ...но ние
проповядваме разпънатия Христос: за logeume - препънка, а
за езичниците - глупост, но за самите призвани - и logeu, и
гърци - Христос, БоЖия сила и БоЖия премъдрост. Защото
БоЖието глупаВо е по-мъдро от чоВеците и БоЖията немощ
- по-силна от човеците" (1. Кор. 1:21, 23-25).
Методите на двете царства
Щом като мъдростите на двете царства са толкова раз-
лични, логично е да се очаква, че и техните методи и стра-
тегии също ще се различават. Тук ви предлагаме някои от
тези разлики:

МЕТОДИТЕ НА СВЕТА
Помагай на този, който по-
мага и на теб.
Отмъщавай: танто за тан-
то.
Използвай насилие, ако е не-
обходимо.
Разпределяй според алчност-
та.
Преодолявай препятствия-
та с подкупи, рушвети и ко-
рупция.

МЕТОДИТЕ НА ХРИСТОС
Помагай на този, който не
моЖе да ти се отплати (Лу-
ка 14:12-14).
Отвръщай на злото с добро
(Рим. 12:20; 1. Сол. 5:15).
Обърни другата си буза (Лу-
ка 6:27-29).
Разпределяй според нуЖдите
(Мат. 20:1-16).
Винаги постъпвай правдиво
(1. Йоан. 2:1) и не прави ком-
промиси и фалшификации.

98

Играта се нарича конкурен-
ция.
Работи колкото моЖе по-
малко, като се стремиш да
Вземеш колкото моЖе поВе-
че.
Съди по Външния Вид.

Сътрудничество и Взаимо-
помощ, без Жертване на ни-
какВи принципи - тоВа е пъ-
тят (1. Кор. 12:25).
Работи като за Христос
(Кол. 3:22-24), като се ста-
раеш да поддърЖаш добро
свидетелство във всички об-
ласти чрез усърдие и отлич-
но поведение.
Съди спрабедлиВо (Йоан
7:24).

Видовете оръЖия
ОръЖията на сВета са не само пушките и танкоВете, но и
парите, пропагандата, известността, психологическата ма-
нипулация на хората и ВсякакВи други нечестни средстВа.
ОръЖията на Вярващия са БоЖието Слово, молитвата, вя-
рата и лк>бовта. Те са достатъчно силни „за събаряне на
крепости" (2. Кор. 10:4).
Почестите
Какви са почестите на света? Как той вдъхновява и моти-
вира своите поданици? Почестите на света са почетните
ленти, значки, медали, дипломи, униформи и титли. ВеднъЖ
Наполеон вдигнал високо едно малко парче цветна лента и
казал: „С няколко ленти като тази бих могъл да построя ця-
ло царстВо!" Наистина е странно, когато си помислиш, че
моЖеш да купиш Всички ленти, които искаш, за няколко леВа
6 кварталната кинкалерия. Има мъЖе и Жени, които са го-
тови да тичат четиридесет и два километра, за да получат
венец - един нещастен венец, който скоро ще увехне. Такива
са почестите на света.
99

ПаВел ги нарича тленни Венци и добаВя, че християните се
стремят да получат нетленен Венец (1. Кор. 9:25). БоЖието
СлоВо мотивира Вярващите да се борят за Венеца на праВда-
та, Венеца на Живота, Венеца на радостта и Венеца на слаба-
та. Тези, които изповядат Христос пред чоВеците, Христос
ще ги изповяда пред Бог Отец и Всичките сВети ангели
(Мат. 10:32; Лука 12:8). А има ли почест, която да моЖе да
се сраВни с тази, която се съдърЖа В думите на Спасителя:
„ХубаВо, добри и Верни слуго" (Мат. 25:21, 23)? Вярата пома-
га на Вярващия да каЖе:
О, светска суета и празнота!
Всичко В теб е измама и лъЖа!
Аз зная по-добра и светла страна,
където Властва истина и красота,
където Христос е приготвил за нас
небесен дом за вечността.
Там Господ Исус ще гледам аз
и Бог ще обитава меЖду нас.
- Хана Бърлингам
Идеалният граЖданин
Идеалният граЖданин на света е богатият, надменен и на-
гъл човек, който се смята за особено велик. Но не и в царст-
вото на Христос! Тук идеалният граЖданин е бедният по
дух, скърбящият, кроткият, Жадуващият за правдата, ми-
лостивият, чистият по сърце, миротворецът и гоненият
заради правдата (Мат. 5:3-12). Исус проявява особена загри-
Женост към глупавите, слабите, долните, презрените,"бед-
ните и обезнаследените (1. Кор. 1:27-29; Яков 2:5).
Заключение
Христос умря, „за да ни избави от настоящия свят на зло-
то" (Гал. 1:5). Светът е разпънат за нас и ние - за света
(Гал. 6:14). Кръстът е цялата наша слаВа.
СВетът не даде на нашия Спасител нищо осВен кръст и
100

гроб. Бог ни забранява да си бъдем у дома В една такава сис-
тема.
Ние сме странници и чужденци на сВета,
не искаме дом на земята.
Твоят кръст отряза връвта
и ни даде съкровище в небесата.
-ДЛеймс Дек
Светът е под Божието осъждение. Апостол Йоан казва,
че светът преминава и заедно с него - негоВите похоти. До-
налд Грей Барнхауз мъдро ни съветва: „Ние не трябва да се
интересуваме от света, защото това е една осъдена цивили-
зация, предопределена да бъде разрушена от Господа, който
бе разпънат от нея. Идеалите, принципите и методите на
нашия живот не могат да се смесят с тези на света, без да
бъдат покварени или замърсени."
„И сВетът преминаВа, и негоВите похоти; но който Върши
Божията Воля, пребъдва вовеки" (1. Йоан. 2:17).
Това, че живеем като граждани на небето, е много Важно:
ние сме В света, но не сме от него. Има обаче още един ва-
жен въпрос, който не трябва да се пренебрегва - въпросът
за греха и истинското покаяние. И така, сега ще преминем
от урока по обществознание към урока по анатомия.
101

АНАТОМИЯТА НА ГРЕХА
И ПОКАЯНИЕТО
КакВо е грях? Грях е Всяко geiicmBue, дума, мисъл или мотиВ,
който не съотВетстВа на БоЖието съвършенство (Рим.
3:23). Грях е Всяко нарушение на БоЖията воля. Грях е не са-
мо да правиш зло, но и да не правиш доброто, което знаеш,
че трябва да правиш (Яков 4:17). Грях е да праВиш нещо, за
което се съмняВаш, че е добро (Рим. 14:23). Грях е Всяко без-
законие - Всяко противопоставяне на човешката воля на Бо-
Жията воля (1. Йоан. 3:14).
Грехът е всеобщ. „Наистина няма човек на земята, който
да струва добро и да не греши" (Екл. 7:20).
Грехът е присъщ на човека. Всеки човек се раЖда в нечес-
тие и бива заченат в грях (Пс. 51:5).
Грехът е всепроникващ. Човекът е изцяло покварен. Гре-
хът е засегнал Всяка част от неговото същество (Рим. 3:13-
18). Макар и да не е извършил всички описани грехове в Биб-
лията, достатъчно е това, че е способен да ги извърши.
Грехът започва в мисълта (Яков 1:13-15). В мислите си чо-
век моЖе да стигне до такива далечини в страната на зло-
то, каквито човешко око не моЖе да проследи. Колкото по-
вече човек мисли за греха и обикаля около него с лк)бопитст-
во и интерес, толкова по-голяма става вероятността да го
извърши.
Грехът е нещо сериозно, защото е противен на Бога (Пс.
51:4а). Страданията на човечеството, страданията на Гос-
пода заради нашите грехове и страданията на неспасените в
ада ни показват колко сериозно нещо е грехът.
Грехът заробва (Рим. 6:15, 16а). Той обвързва своите плен-
ници с веригите на похотта, алчността и всякакви други зли
навици.
Грехът е измамлив. Той предлага удоволствие, но не моЖе
да даде трайно удовлетворение. Обещава да даде освобоЖде-
ние от наказанието, но не моЖе да даде избавление. Лицето
102

му моЖе да бъде много красиВо, но гърбът му е уЖасно урод-
либ.
Грехът заслепява. ЧоВек моЖе да го забелеЖи много по-лес-
но В другите, отколкото В себе си. В нас той изглеЖда дос-
та приятно; В другите е отВратителен. Ние сме готоВи
Веднага да изВиним себе си, стига да намерим някой, който е
по-лош от нас. По-голямото зло у другите е утешение за
покварените ни сърца.
Грехът закораВяВа. Когато изВършим един грях за пърВи
път, съВестта ни Вдига ВряВа до небето. Всяко следВащо
повторение на този грях заглушава все повече и повече гласа
на съвестта. Накрая съгрешаваме съвсем безболезнено, без
това изобщо да ни притеснява. Ние ставаме напълно безчув-
ствени.
Грехът измества Вината Върху друг. Когато съгреши,
Адам обвини за тоВа Бога и Жена си: „Жената, която си ми
дал за другарка, тя ми даде от дървото, та ядох" (Бит.
3:12). А Ева обвини дявола: „Змията ме подмами, та ядох"
(Бит. 3:13). В днешно време техните потомци обвиняват
обществото, родителите или приятелите. Предлагаме ви
няколко обяснения на хора, извършили пътни катастрофи,
които те са представили на застрахователните си компа-
нии.
„Минувачът не знаеше накъде да тича, затова аз връхле-
тях върху него."
„МъЖът се беше разпрострял върху целия път. Аз трябва-
ше да завия няколко пъти, преди да го ударя."
„Откъснах се от края на пътя, погледнах тъща си и се
блъснах в насипа."
„Телефонният пост бързо приблиЖаваше. Опитах се да се
махна от пътя му, когато той ме удари отпред."
Грехът никога не остава незабелязан (Евр. 4:13). Тайният
грях на земята е явен скандал в небесата.
Грехът никога не е статичен. Той действа като квас. Чес-
то пъти първата лъЖа трябва да се подкрепи от други лъ-
Жи. Когато един човек избърши нещо непристойно, той за-
почва да си мисли, че след като вече е стигнал дотук, моЖе
да продълЖи и по-нататък. Тъй като хората са склонни да
103

шВиняВат собствените си грехове, моЖем да каЖем, че кол-
кото поВече хора изВършВат даден грях, толкова по-малко
този грях ще бъде осъЖдан като такъВ и толкоВа повече об-
ществото ще го приема като цяло. Така грехът започва да
расте като снеЖна топка.
Грехът носи страдания на невинните, а така също и на бъ-
дещите поколения. Децата на алкохолика също участват в
неговото нещастие. Има случаи на заразяване със СПИН
чрез преливане на кръв. Приемането на наркотик от една
Жена води до увреЖдания В бъдещите и деца. Никой не е от-
делен от другите. Всяко нещо, което Върши един човек - би-
ло то зло или добро - засяга по някакъв начин и другите хо-
ра.
Грехът има последствия както за този Живот, така и за
бъдещия. В този Живот той нанася Вреди върху духа, душа-
та и тялото на човека. В бъдещия Живот той води до веч-
ната смърт и ада.
С изклкзчение на спасението чрез вяра в Господ Исус Хрис-
тос последствията на греха не могат да бъдат избегнати
по никакъв начин.
Нека да вземем за пример действието на греха В Живота
на Давид.
Давид е имал всичко - красива външност, богатство, поло-
Жение, име, семейство и приятели. От един невзрачен овчар
той е бил издигнат до полоЖението на цар на Израел. Съв-
сем очевидно е, че той се е радвал на БоЖието благоволение
и че пред него е стояло едно многообещаващо бъдеще. Цели-
ят свят е бил в краката му.
Но Давид си е позволил да се подхлъзне и да се отдаде на
бездействие и безгриЖие. Вместо да отиде на Война като
всички останали, Давид е останал вкъщи, наслаЖдавайки се
на ylom и спокойствие. Ако беше зает с нещо, едва ли щеше
да се поддаде на надвисналото изкушение. Тази липса на дис-
циплиниране на тялото е дала ВъзмоЖност на дяВола да пос-
трои един добър брегови плацдарм и да извърши успешен де-
сант.
Изкушение! В един момент, когато Давид се отказва от
всякакви защитни мерки и се разхоЖда безцелно на покрива
на царската къща, той поглеЖда навън и виЖда една Жена с
необикновена красота. Тя се къпе.
104

Умът му започВа да работи трескаВо! Въображението му
изВикВа една от друга no-възбуждащи картини. Желанието
стаВа Все no-силно и по-силно. Той трябва да я има. А и защо
да я няма? Нима е лошо чоВек да бъде щастлиВ? Нима жиВо-
тът не е за тоВа?
И едновременно с тоВа наВсякъде сВетят черВени сВетли-
ни. Съвестта му Вика: „Не! Не! Не! Не биВа да го правиш.
ТоВа е грях. ТоВа е прел!ободейстВо. Спри!" Дори когато из-
праща слугите си да я доведат, един от тях ВъзразяВа, като
му казВа, че тоВа е жената на един от неговите най-Верни
Военачалници.
Оспорваната битка продължава. Вече не става въпрос за
това кое е право и кое криво. Разумът, мъдростта и правда-
та му казВат да послуша гласа на съВестта и да се оттегли.
Но той не може да устои на огромното изкушение да яде от
забранения плод. Дори и да се наложи да продаде пърВородс-
твото си за една чиния „черВено Варено", той пак трябВа да
получи тоВа, което иска. Нищо не изглежда толкова важно
като този краткотраен миг на страстта. Той е готов да
жертва щастието си, семейството си, репутацията си, са-
мо и само да може да се наслади на това моментно задово-
ляване на страстта.
Безразсъдният скок
И така, Давид взема решение и скача. Страстта заглушава
напълно гласа на непорочността. Силата на физическите ин-
стинкти се оказва много по-голяма от силата на разумните
аргументи. Дори надеждата за небето и страхът от ада из-
глеждат много далечни. За един кратък миг страстно пре-
живяване Давид разменя честта на Бога, собственото си
свидетелство, престижа на своето семейство, уважението
на приятелите си и силата на неопетнения характер.
Александър Макларън казва така: „В този момент Давид
забравя копнежа си по правдата, отказва се от всички ра-
дости от общението с Бога, пуска тъмнина в душата си,
слага край на благоденствието си, донася на главата си беди
за всички останали дни от живота си и позволява името му
да стане мишена за подигравките на всички тогавашни и бъ-
105

дещи присмиВатели. Той се дърЖи недостойно и като чоВек,
и като цар, и като Войник."
И така, също като ИсаВ, ДаВид продаВа пърВородстВото
си за една чиния Варена чорба.
Преди да бъде извършен, грехът е изглеЖдал много красиВ.
Сега, след като Вече е изВършен, той е отВратителен. Да-
Вид се чуВстВа омърсен. Както и да се опитВа да смекчи не-
щата, Вината го разяЖда. Забраненият плод Винаги остаВя В
устата горчив Вкус. МоЖе би ще успее да прикрие греха та-
ка, че изобщо да не се забелеЖи? Ще изпрати сВоя Верен Вое-
началник на най-теЖкото място на битката, където със си-
гурност ще бъде убит. ТогаВа хората ще си помислят, че не-
роденото още дете е от законния съпруг и тогава ДаВид ще
моЖе да се оЖени за ВдоВицата.
Царят си мисли, че никой друг няма да разбере. Но Бог Вече
е разбрал и е много разгнеВен. Той обича ДаВид прекалено
много, за да му позВоли да се измъкне така. В продълЖение
на една година Господ непрекъснато му напомня за изВърше-
ните грехоВе на прелк>бодейстВо и убийстВо, но ДаВид не
Желае да разбере нищо и остаВа студен като камък. Срамът
и позорът го разяЖдат като ръЖда, но той Въпреки тоВа не
Желае да съкруши сърцето си и да се покае. Дали защото е
горд или непреклонен, или и дВете?
Най-накрая Господ изпраща при ДаВид СВоя пророк Натан,
за да му разкаЖе една притча. В нея се гоВори за един бога-
таш, който откраднал единствената оВца на един бедняк.
СпраВедлиВо Възмутен, ДаВид заяВяВа, че нарушителят
трябВа да се накаЖе със смърт.
И така, царят пада В капана. Нарушителят е самият той.
Той моЖе да Види греха ВъВ Всеки друг, но не и В себе си. Об-
ВиняВайки богаташа, царят обВиняВа Всъщност себе си. Из-
ВеднъЖ ДаВид застаВа ням и безпомощен.
Истинското покаяние
Той е съкрушен. Ледът на големия айсберг се разпукВа. ДаВид
излива сВоята мъка и покаяние пред Бога. Ние моЖем да раз-
берем какВи са били негоВите чуВстВа и преЖиВяВания от
Псалм 51. ПозВолете ми да Ви го преразкаЖа.
106

Милост, Господи! Моля за ТВоята милост! Зная, че заслу-
Жавам да бъда наказан. Но Ти си Бог на неизменната лк)-
боВ и затова Те моля да не се отнесеш към мен така, как-
то заслужавам. ТВоята милост е преизобилна и затова аз
се осмелявам да моля да изличиш уЖасното ми престъп-
Ване на сВетия Ти закон.
Измий ме изцяло от Всяко мое нарушение на сВетите Ти
наредби и ме очисти от Всички петна на греха.
О, БоЖе мой, признаВам пред Всички, че съм престъпил
ТВоя закон. Всички Видяха моя грях и сега нека Всички Ви-
дят и моето покаяние. Мисълта за моята Вина ме преслед-
Ва ден и нощ и аз Вече не мога да издърЖам.
Сега ВиЖдам ясно, че пред Теб съм съгрешил, че пред Теб
съм сторил тоВа зло. Разбирам, че съм съгрешил и пред
ВитсаВее и пред Верния ii съпруг Урия - Бог да ми прости
тази моя измяна пред смелия ми Военачалник. Но аз разби-
рам, че грехът ми е пърВо пред Теб. ТВоят закон съм прес-
тъпил. С ТВоята Воля съм се подиграл, ТВоето име съм
опозорил. ЗатоВа аз заставам на ТВоята страна против
себе си. Ти си абсолкжшо спраВедлив ВъВ Всяка ТВоя присъ-
да и никой не моЖе да намери В Теб какВото и да било несъ-
вършенство.
Господи, аз съм зъл. Роден съм в нечестие и, ако погледна
още по-дълбоко, трябва да каЖа, че съм бил и заченат в
грях. Когато казвам това, не обвинявам майка си, нито ис-
кам да намаля вината си. Това, което искам да каЖа, е, че
не само съм извършил грехове, но че съм грешен в самото
си естество.
Ти мразиш греха, а обичаш искреността в дълбоката същ-
ност на човека, затова аз сега идвам при Теб и Те моля да
ме научиш на мъдрост в скришното на сърцето ми.
Ти си казал, че прокаЖеният трябва да се измие с исоп и
Вода (ЛеВ. 14:1-8). Да, Господи, аз съм болен от нравствена
проказа. „Поръси ме с исоп, и ще бъда чист; измий ме, и ще
стана по-бял от сняг."
Когато съгреших, аз изгубих радостта и веселието. Толко-
ва отдавна не съм бил истински радостен и щастлив. Дай
ми да мога отново да пея. Когато съгреших, се почуВстВах
така, като че ли си счупил костите ми. Вече не моЖех да
танцувам пред Теб на сВетите празници. Моля Те, изцели
107

ме от тези рани, за да мога и аз да Те хВаля и да танцувам
заедно с ТВоя народ.
О, Господи, умоляВам Те, отВърни лицето Си от моите
грехоВе; не ме осъЖдай и не ме наказВай. Изличи и послед-
ния остатък от уЖасните ми беззакония. Как ме прониз-
Ват Всеки път, когато помисля за тях!
Когато погледна назад, разбирам, че Всичко започна от
моя ум. Мислите ми бяха замърсени. Занимавах ума си със
зло, докато накрая го избърших. ЗатоВа сега Те моля да
сътвориш В мен чист ум. Зная, че когато изборът е чист,
тогава и Водата, която изтича от него, е чиста. Да, Гос-
поди, обноВи цялото ми Вътрешно същество, за да мога
твърдо да устоявам срещу бъдещите нападения на греха.
Господи, не ме изоставяй, нито ме отхвърляй от присъст-
вието Си. Не мога да понеса мисълта, че ще бъда далеч от
Теб или че Светият Дух ще ми бъде отнет. Във времето,
в което Живея, Ти отнемаш Светия Си Дух от хората, ко-
ито не Ти се подчиняват. Ти направи това със Саул (1. Ца-
ре 16:14) - потръпвам от уЖас, когато си спомням за пос-
ледствията от това. Моля Те, Господи, пощади ме от та-
зи съдба!
Както вече Ти казах, аз загубих радостта си - не спасение-
то си, а радостта от Твоето спасение. Сега, идвайки при
Теб в покаяние, изповядвайки и изоставяйки греха си, аз Те
моля да съединиш скъсаните струни, за да свирят отново.
Моля Те не само да ми дадеш отново радостта от Твоето
спасение, но и да поддърЖаш в мен дух на готовност. Нап-
рави ме готов да ти се подчинявам и да Ти бъда угоден във
всичко. Тогава аз ще стоя твърдо в пътищата на правда-
та.
Едно от последствията на Твоето прощение ще бъде то-
Ва, че аз ще свидетелствам пред други престъпници и ще
ги науча на пътя на прошката и мира. Когато чуят какво
си направил за мен, и те ще поЖелаят да се върнат при
Теб.
Освен това, ако ме избавиш от ВиноВността за кръВта -
о, Господи! - целият сВят ще чуе свидетелството ми за
ТВоето избавление. Толкова ми теЖи моята вина за кръв-
та на Урия, Господи, БоЖе на моето спасение! Дай ми въз-
моЖност за едно ново начало и аз ще Те хваля вовеки.
108

Заради този мой грях устата ми се затВори и онемя. Моля
Те, Господи, отбори я чрез ТВоето прощение и устата ми
ще пее и ще разгласява Твоята хбала.
Господи, аз не ВярВам, че ритуалите и церемониите ще ми
донесат прощение. Зная, че те не са Ти угодни. Ако мислех,
че обичаш Жертвоприношения от ЖиВотни, щях да ти ги
принеса. Но Всеизгарянията не носят радост на ТВоето
сърце. Истина е, че Ти си наредил всички тези Жертвопри-
ношения и всеизгаряния, но те не са били главното Желание
на Твоето сърце. Съкрушено сърце и разкаян дух - това е
Жертвата, която Ти е угодна. Ето моето разбито и разка-
яно сърце - зная, че Ти няма да го презреш.
А сега, Господи, искам да Ти се помоля освен за себе си и за
Твоя скъп народ. Имай благоволение да го обсипеш с добри-
ни. Съгради отново стените на Ерусалим. Моите грехове
нанесоха двойна вреда и върху напредъка на Твоето дело.
Дадох повод да се укорява името Ти. Дано сега Твоето де-
ло да напредва успешно!
Когато пребъдваме в общение с Теб, когато признаваме и
изоставяме греховете си, Ти ще бъдеш доволен от нашите
Жертви на правда. Нашите приноси, които показват дъл-
бокото отдаване на сърцата ни, ще донесат радост на
Твоето сърце. И ние ще принасяме кшци на олтара Ти, за
да хвалим Бога, който прощава грехове и показва милост
към нечестието.
Всичко това напълно естествено ни води към темата за
сексуалните грехове, вклЬчително и хомосексуализма. И тъй
като Живеем в едно общество, което обръща изключително
голямо внимание на секса, смятаме за налоЖително да се за-
емем с въпроса без никакви заобикалки.
109

ОБЛАСТТА НА МОРАЛНАТА
ЧИСТОТА
Коя е тази част от фронта, на която Сатана е спечелил ед-
ни от най-големите си победи? На този Въпрос както Библи-
ята, така и историята на църквата отговарят: „Сексът."
Сексуалната нечистота е едно от най-големите оръЖия на
Сатана. Самсон, ДаВид и Соломон са едни от най-ярките
примери на хора, които са били хВанати В капана на неконт-
ролируемите страсти. ОттогаВа не един християнски Водач
е претърпявал проВал В тоВа отношение, като се е заплитал
6 забранени Връзки и е претърпявал корабокрушение. Магис-
тралата на светостта е покрита с безброй тела на отпад-
нали от борбата християни (що се отнася до слуЖението им
на Бога). Има една ваЖна причина, поради която е добре да
разгледаме проблема от библейска гледна точка.
Бог е влоЖил в нас различни инстинкти или апетити, един
от които е сексуалният. Тези инстинкти са дар от Бога и
като всеки БоЖи дар са добри сами по себе си.
Но освен че могат да се употребяват за добро, БоЖиите
дарове могат да се употребяват и за зло. Огънят и водата
са много полезно нещо, когато са под контрола на човека, но
могат да бъдат и много унищоЖителни, когато се оставят
да действат неконтролируемо.
Единствената правилна употреба на секса е в брака. Това
е един от неизменяемите закони, които Бог е влоЖил в тъ-
канта на човешкия Живот. Той е един добър закон, предназ-
начен за духовното, физическото и нравственото добро на
човека.
Бог е Онзи, който е постановил брака (Бит. 2:18). Той е
направил това още преди влизането на греха в света - факт,
който разобличава всяко твърдение, което гласи, че бракът
не е толкова свято нещо. „Женитбата да бъде на почит у
всички и леглото - неосквернено" (Евр. 13:4а).
БоЖията воля е човекът да Живее в семейство. Според Бо-
Жието намерение семейството трябва да бъде моногамно,
110

m. e. един мъЖ да се Жени за една Жена (Бит. 2:24; Мат. 19:5,
6; Еф. 5:22-33). ОсВен тоВа Бог иска семейстВото да бъде
трайно, т. е. да продълЖаВа до смъртта на партньорите.
Бракът е добър за Всички, не само за Вярващите. И макар че
той не е институция, присъща само на християните, нека не
забравяме, че Господ Исус го осВети на сВатбата В Кана
(Йоан 2:1-11), а ПаВел го срабни с отношението меЖду Хрис-
тос и църквата (Еф. 5:22-33).
(Вярно е, че някои християни бибат призвани да ЖиВеят
безбрачен ЖиВот, но това е no-скоро изкл1очение, отколко-
то праВило.)
Единствената правилна употреба на секса
Сексът В семейството води до удоволствие и удовлетворе-
ние. Сексът извън семейството е един вид саморазрушение.
„Всеки друг грях, който би направил човек, е вън от тялото;
но който блудства, съгрешава против своето си тяло" (1.
Кор. 6:186).
Понякога могат да се чуят твърдения, че брачната цере-
мония и брачното свидетелство не са необходими. Ако два-
ма души се обичат, могат да Живеят заедно и Бог ги счита
за Женени. „Браковете се склЬчват в небето" - така каз-
ват.
Но това не съвпада с мнението на Библията. Така напри-
мер, когато Исаак се оЖени за РеВека, техният брак вклкзч-
ваше както церемония, така и договорни отношения (Бит.
24:53-58). Когато попитаха Ревека: „Отиваш ли с тоя чо-
век?", тя отговори: „Отивам." Слугата даде на Ревека и на
семейството и дарове от сребърни и златни накити и облек-
ла.
Бог описва отношенията Си с Израел като отношения, ко-
ито следват скл1оч6ането на определен завет (Езек. 6:86,
ВЖ. също Мал. 2:146).
Определено моЖе да се гоВори за брачна церемония и при
сВатбата В Кана Галилейска. Склкзчването на брак се е от-
белязвало със сватбени търЖества (Мат. 22:1-14; Лука 14:8),
които са продълЖаВали от седем до четиринайсет дни. На
тях гостите са получавали сватбени дрехи (Мат. 22:12). В
111

Лука 12:36 четем за един господар, който се е Връщал от
сватба.
Според БоЖията Воля семейството трябВа да бъде моно-
гамно (Бит. 2:24). Истина е, че 6 Библията има много случаи
на многоЖенство и други нарушения на брачния закон, но то-
ва, че ги има, не означава, че Бог ги одобрява. Бог Желае Не-
говият народ да се въздърЖа от Всяко зло (1. Сол. 5:22).
Прехвърляне на отговорността
Хората все още не са престанали да се измъкват от отго-
ворност, като търсят други обяснения за своето непослу-
шание. За да оправдаят свободната лк)бов и извънбрачните
си сексуални отношения, много от тях са готови да изкри-
вят и Писанията. Чък Суиндъл ни предлага следния списък
от твърдения на така наречената „теология на приспособя-
ването":
*	Бог Желае аз да съм щастлив. Но аз не мога да съм щаст-
лив с нея и затова я напускам... Зная, че Той ще ме разбере.
*	Едно време това моЖе да се е смятало за неморално, но
не и днес. Господ ми е дал това Желание в сърцето и няма
да има нищо против да му се насладя.
*	ВиЖте, никой не е съвършен. Аз затънах малко по-дълбо-
ко, отколкото очаквах. Съгласен съм, че това не е добро,
но за какво е милостта в края на краищата?
*	Аз? Да Му се помоля за прошка? Та това е смешно! Моя-
та връзка с Бога е много по-дълбока от едно такова по-
върхностно нещо като покаянието.
*	Хей, ако ти е приятно - давай! Животът е прекалено
кратък, за да му мислиш толкова. Не сме под закон, нали!
*	И какво ако си позволя малко свобода... за да стане по-ин-
тересно? Какво е Животът без емоции и риск? Всички тия
„недей да..." са нереалистични.
112

Към този списък бихме могли да прибавим и следното:
*	Всичко, което се прави от лкзбов, е добро.
*	Ние Живеем въВ века на Възраждането; вече не сме омо-
тани от табутата на Средновековието.
*	Защо да не оставя съвестта ми да реши?
*	Всички го праВят. Защо да не го праВя и аз?
Независимо от Всички тия разсъЖдения трябва да каЖем,
че сексуалната нечистота не е престанала да бъде зло (1.
Сол. 4:3) и не е престанала да взима своите Жертви. Все още
е вярно, че ще поЖънем това, което посеем (Гал. 6:7). Все
още е вярно, че пътят на престъпниците е неравен (Пр.
13:156). Все още е вярно, че „Бог ще съди блудниците и пре-
л1ободейците" (Евр. 13:46). Все още е вярно, че сексуално раз-
пуснатите хора няма да бъдат допуснати в небето (1. Кор.
6:9-10) и че техният дял ще бъде в огненото езеро (Откр.
21:8).
Независимо от Всички сВои протести хората не могат да
избягат от чуВството за Вина и нечистота. Не могат да из-
бегнат и физическите и психическите увреЖдания (Рим. 1:27;
1. Кор. 6:18). Независимо от прогреса в медицината те все
още страдат от Венерически заболявания.
Но това не е цялата картина. Провалът на един човек не
означава, че Бог е слоЖил край на отношенията си с него.
Ако той не е спасен, моЖе да се покае за греха си и да се до-
вери на Исус Христос като на свой Господ и Спасител. И
тогава ще разбере, че Бог е загърбил както този грях, така
и всички други негови грехове. Бог е простил и забравил. Слу-
чаят е приклкзчен.
Ако човекът е спасен, той моЖе да признае и изостави
своя грях и да бъде напълно уверен, че Бог му го е простил.
Бог е верен и праведен да прости. Той е верен на собствено-
то си обещание. И моЖе да прости праведно, защото Спаси-
телят е платил цената за греха и казва: „Пиши това за моя
сметка."
113

Сексуалните скандали
През последните години църкВата беше разтърсена от скан-
дални истории за сексуалния Живот на изтъкнати църкоВни
деятели. Преди единадесет години избухна скандал с прочут
телеВизионен евангелист. Известен изследовател на биб-
лейските пророчества напусна съпругата си и замина с друга
Жена. Видна християнска писателка и лекторка по проблеми-
те на преодоляването на съпружески конфликти се разведе
със съпруга си и се омъЖи за друг мъЖ. Председателят на ед-
на християнска студентска организация трябваше да напус-
не организацията поради разкрития за непозволена връзка
три години преди това. Този тъЖен списък моЖе да бъде
продълЖен още дълго.
Обикновената реакция на християните при такива случаи
е да дръпнат една плътна завеса върху скандалните исто-
рии. ТоВа е разбираемо. Някои смятат, че да се приказва за
това би било кл1окарство. Това също е разбираемо. Но меда-
лът има и друга страна. Постоянното покриване на тези
морални провали моЖе да се окаЖе една много лоша услуга на
църквата. Ако тези уЖасни истории се знаеха по-добре от
другите християни (без да се споменават непременно и име-
ната), те биха могли да им послуЖат като предупреждение,
когато се изправят пред същото изкушение. Добре е извест-
но, че Библията използва примерите с провалите на други-
те, за да ни предпази от подобни неуспехи.
Когато наблкздаваме тези катастрофи по магистралата,
която води към светостта, не моЖе да не се запитаме: „За-
що някои падат, а други - не?" Всички, които успяват да ми-
нат невредими, признават, че тяхното устояване не се дъл-
Жи на нищо друго осВен на БоЖията милост. Те остро чувс-
тват своята неспособност да се противопоставят на изку-
шението със собствените си сили.
Освен това трябва да признаем, че някои от християните
са обект на по-големи изкушения от други. Тези, които се
бият на предната линия на духовната война, са обект на
специални нападения от страна на Сатана. Надарените и
красивите и онези, които имат гореща кръв и динамичен ха-
рактер, понасят нападения, непознати за останалите.
114

Някои християни са лишени от голямото благословение да
имат братя и сестри, които да се молят за тях.
Няма християнин обаче, който да не е изложен на опаснос-
ти - някой поВече, друг по-малко. Нека никога да не забраВя-
ме тоВа.
Липса на молитва. Винаги е опасно, когато престанем да
признаВаме нуждата си от поддържащата сила на Господа.
Особено е Важно да признаВаме собствената си склонност
към съгрешаВане и нуждата си да разчитаме на Господа ВъВ
Всеки момент от нашия живот.
Пренебрегване на Словото. Затворената Библия не може
да ни предложи предупреждението, увещанието и насърчени-
ето, от което толкова се нуждаем. И обратното, Писания-
та могат да ни говорят силно и ясно 6 моментите, когато
сме изпраВени пред изкушението да съгрешим.
Изолиране от общението в църквата. Самотната оВца е
лесна плячка за Вълка. Отделеният от огъня Въглен угасва
много бързо.
Неконтролирани мисли. Грехът започва от ума (Яков 1:4,
5). Вярващите, които непрекъснато подхранват ума си със
сексуални фантазии, почти неизбежно преминават от мисле-
нето към действието. Затова и Исус ни предупреждава да
не гледаме с желание за прелюбодеяние (Мат. 5:28). Ако чо-
век никога не си мисли за прел1ободейство, той никога няма
и да го извърши.
ПродълЖително въздържание. В 1. Коринтяни 7:5 Павел
наставлява семейните двойки да не се въздържат от сексуа-
лен живот освен по взаимно съгласие и когато искат да се
отдадат на пост и молитВа. Продължителната раздяла ги
излага на опасност да бъдат изкушени от дявола заради нес-
пособността им да се владеят.
Салюта. Самотата често кара човек да действа неразум-
но и отчаяно. Един от успешните начини на лечение на тоВа
115

полоЖение е потапянето В неуморно слуЖение за Господа и
Всеотдайна слуЖба за другите.
НеподобаВаща фамилиарност. Исус каза: „Ако те съблазни
ръката ти, отсечи я" (Марк 9:43). При започването на един
семинар говорителят изказа следния призиВ: „Не докосвай
Жената. Не докосвай парите. Не докосвай славата." Безо-
бидната на пръв поглед милувка, прегръдка или потупване
могат да послуЖат като клЬч, който да отвори вратата
към по-голяма близост. Един многообичан проповедник по
радиото не моЖел да се дърЖи далече от Жените. Резулта-
тът бил заточение в духовния „Сибир".
Неспособност за избягване на провокиращи ситуации. Сам
със секретарката след работа. Сама със съветника по се-
мейните проблеми, към когото изпитваш все по-голяма при-
вързаност. Сам с Жената на твой познат В самолета, моте-
ла или колата. Ситуации, които започват съвсем невинно,
могат да се развият в огромни по размер поЖари.
Маргарет Хес ни предлага следните съвети:
„Поставете граница на отношенията си с противополоЖ-
ния пол. Един психиатър каза, че избягва да си назначава
час В края на работния ден със сама Жена. Един съветник
спомена, че когато съветва Жена, винаги я кани да седне на
другия край на бк>рото и винаги дърпа завесите на прозоре-
ца настрани. Един лекар посочи, че когато преглеЖда Жена,
вика в стаята и сестра. Шефът би могъл да избягва да ве-
черя сам със секретарката си, както и да остава сам с нея
в офиса до късно вечерта. Съпругата домакиня би могла да
избягва провокиращи ситуации със съседите си, когато
съпругът и не е в града. Красивата съпруга не би трябВало
да прекарва три месеца на село, оставяйки мъЖа си да се
гриЖи сам за себе си. Нито пък трябва да се гриЖи за ня-
кой чуЖд съпруг, чиято Жена е заминала някъде за през ля-
тото. Също така един християнин не би трябвало да по-
казва прекомерна загриЖеност към Жена, чийто съпруг е
заминал някъде в командировка. Тя има празнота, която
само съпругът ii моЖе да запълни."
116

Лентяйство. Алергията към труд е злокачествено заболя-
ване. Също толкова злокачестВена е и неспособността на
един човек да запълни деня си с конструктивна, удовлетво-
ряваща дейност. Ние всички имаме нуЖда от дисциплинира-
ност, която да ни дърЖи достатъчно заети, за да не се под-
даваме на изкушения, и не прекалено заети, за да нямаме Вре-
ме за общение с Бога.
Гордост. Ласкаенето на един брат от други християни
често пъти Води до глаВозамайване и гордост и човекът за-
почва да си мисли, че е особено велик, че целият свят е негоВ
и че грехът изобщо не моЖе да го засегне. ТоВа е една много
голяма опасност. „Гордостта предшества погибелта, а ви-
сокоумието - падането" (Пр. 16:18).
Популярност. Всеки, който търси да бъде популярен, „си
навира главата в устата на лъва". Като цяло популярност-
та не е добро нещо В Живота и слуЖението на християнина.
Коутс казва така:
„В мига, в който поЖелаем да бъдем забелязани, ние вече
грешим и се разминаваме с истинския характер на един
слуЖител. Господ не обичаше популярността. Това е тол-
кова Впечатляващо и толкова различно от нашето естес-
твено поведение. Ние естествено обичаме популярност-
та, но нека не забравяме, че Господ пет или шест пъти (в
Евангелието от Марк) ясно казва на изцелените да не раз-
казват за това, което им се е случило... Популярността е
нещо много опасно. Ако Господ ни я даде (както става с
някои), ще имаме нуЖда от много благодат, за да я поне-
сем."
Телевизия. ПродълЖителното ангаЖиране на вниманието
със секс, сексуални страсти и безразборни сексуални отно-
шения пониЖава оценката за сериозността на този грях в
ума на наблкздаващия и разпалва no-низшите му инстинкти.
Честото занимаване с порнография води до неморално пове-
дение. Еротичните списания, филми, книги и видеокасети са
толкова срамни, колкото и телевизията.
117

Улавяне чрез хитрост. Християнските работници трябВа
много да ВнимаВат да не попаднат В клопка. Един мисионер,
работещ В страна, В която имало голяма съпротива срещу
евангелието, бил извикан по телефона от Жена, която тВър-
дяла, че се нуЖдае от духоВна помощ. Жената се обаЖдала
от централната поща и го молела да отиде там, за да пого-
Ворят. Мисионерът тръгнал Веднага, без да Вземе съпругата
си. При срещата му с Жената В пощата дошла полиция и го
арестувала под претекст, че бил общувал с проститутки. В
резултат на това мисионерът бил изгонен от страната. В
този случай не е имало блудство, но в други случаи има.
Много е тъЖно, че в една книга като тази трябва да
Вклк>чВаме и такава глава. Много по-лесно би било да си зат-
ворим очите и да каЖем, че такъв проблем изобщо не същес-
твува. Но фактите говорят точно обратното и всеки вяр-
ващ трябВа да знае, че е В състояние да изВърши Всеки грях,
описан В Новия Завет, а блудството е един от тях. Нищо
няма да спечелим, ако си затворим очите за проблема и си
мислим, че той ще се махне от само себе си. По-добре да го
погледнем право в очите и да разберем, че трябва да пазим
себе си от нравствено падение, като Живеем в най-близко
общение със Спасителя всеки ден.
118

ГОСПОД НАРИЧА
ХОМОСЕКСУАЛИЗМА „ГРЯХ"
Много хора твърдят, че хомосексуализмът е една друга при-
емлиба Възможност за начин на Живот. Хомосексуалистите
напуснаха кулоарите и излязоха Вече на сцената на общест-
вения Живот, претендирайки за еднакВи праВа на същестВу-
Ване с останалите хора.
Но ВярВащите не трябВа да се Водят от тоВа, което каз-
Ват хората, или от тоВа, което се счита за общоприето В
даден момент от дадена култура. Ние не трябВа да се заб-
луЖдаваме от репликата „...Всички го праВят". Пробният
камък за отношението на ВярВащите към даден проблем
трябВа да бъде: „КакВо казВа Библията по този Въпрос?" И
така, нека да Видим какВо казВат Свещените Писания по
Въпроса за хомосексуализма.
Основните пасаЖи, които разглеЖдат този Въпрос, са:
Битие 1 и 2 глава. Бог създаде чоВека като мъЖ и Жена и
установи меЖду тях семейни Взаимоотношения като израз
на Своята воля за СВоя народ. Затова хомосексуализмът е
извращение на БоЖия план за израза на сексуалността. Той е
грях против природата.
Битие 19:1-26. Особено известни със своя хомосексуализъм
са били мъЖете в Содом. Думата „содомия", която означава
хомосексуализъм, идва от името на този град. Когато мъ-
Жете в Содом се опитват да изнасилят двамата млади мъ-
Же, гости на Лот, Бог нареЖда на Своите хора да излязат
от града, след което го унищоЖава с огън и сяра.
Левит 18:22; 20:13. Законът на Мойсей нарича хомосексуа-
лизма „гнусота" и го наказва със смърт. (МеЖду другото,
това опроВергаВа мнението, че хомосексуализмът е болест.
Бог не осъЖда хората на смърт заради това, че са болни.)
119

Римляни 1:18-32. ПърВите хора са имали някакВо знание за
истинския Бог, но са го отхвърлили и са станали идолопок-
лонници, като са се поклонили на избаяни образи от дърВо и
камък. След като хората са отхвърлили познанието за Бога,
Бог е отхВърлил тях, В резултат на което те са започнали
да Вършат всякакви ВидоВе разВрат, Вкл1очително и хомо-
сексуализъм. ПаВел заябяВа съвсем ясно, че Всички, които
Вършат тези неща, заслужават смърт.
1. Коринтяни 6:9. Този стих казВа съВсем ясно, че нито
един хомосексуалист или мъЖ, който проституира с тялото
си, няма да наследи БоЖието царстбо.
1. Тимотей 1:10. Содомията е такова сериозно нарушение
на БоЖия закон като убийстВото, прелкзбодейстВото, тър-
гуВането с роби и лъЖата. Наказанието за нарушаВането на
БоЖия закон е, разбира се, смърт.
И така, Библията ни учи съВсем ясно, че хомосексуалното
поВедение е греховно извращение на БоЖията воля за Него-
вите създания. Никакви разумни аргументи не могат да се
противопоставят на ясните твърдения на Писанията. И не-
ка отново да каЖем, че християните трябва да внимават и
да не приемат нравствените оценки на света, а да се водят
от БоЖието Слово.
МоЖе ли един хомосексуалист да бъде спасен? Отговорът,
разбира се, е да, стига той да се покае от сВоя грях и да при-
еме Исус Христос като свой Господ и Спасител (Йоан 1:12;
Рим. 10:13).
МоЖе ли един християнин да изпадне в този грях? МоЖе да
се предполоЖи, че вярващият също моЖе да изпадне в този
грях в момент на слабост. Ако това стане, той отново мо-
Же да намери прощение, като изповяда и изостави греха (1.
Йоан. 1:9). Но ако един човек Живее постоянно като хомо-
сексуалист, това е признак, че той никога не е бил истински
новороден. Исус каза: „По плодовете им ще ги познаете"
(Мат. 7:20).
120

Наклонности и практикуване
Има ли разлика меЖду това да имаш склонност към хомо-
сексуализъм и да го практикуваш редовно? Да, има, и то
много ВаЖна. Много хора проявяват хомосексуални наклон-
ности, но никога не са извършили такъв акт. Те се измъчват
от факта, че техният собствен пол ги привлича, но успяват
да се владеят и устояват на изкушението, вследствие на ко-
ето Живеят чист сексуален Живот.
Истина ли е, че „който веднъЖ е станал хомосексуалист,
завинаги ще си остане такъв"? Ако под „хомосексуалист" се
има предвид „хомосексуалист, който практикува този грях
постоянно", това твърдение е абсолЬтно невярно. Има
стотици хомосексуалисти, които са се обърнали към Хрис-
тос и са се отказали напълно от предишния си начин на Жи-
вот. Светият Дух им е дал силата да го направят. Някои
от коринтяните са били отдадени на сексуални извращения
преди да станат християни, но са били освободени от тях
след обръщението си (1. Кор. 6:9-11). Що се отнася до хомо-
сексуалните наклонности, моЖе да се налоЖи вярващият да
се бори с тях до края на Живота си, но той моЖе да ги побе-
ди, като пренасочи сексуалната си енергия към неуморно слу-
Жение на своя Цар, Господ Исус Христос.
МоЖе ли Бог да обвинява един хомосексуалист, който се е
родил такъв? Бог не е направил човека като хомосексуа-
лист. Когато е създал Адам, той е бил абсолЬтно чист и
невинен. Но след грехопадението всеки един от неговите по-
томци, с изклкзчение на Исус, е малко или много извратен,
неправеден и грешен. Вината за това е единствено у човека.
Да обвиняваш Бога за това, че си направил нещо, което Той
забранява, е подлост. Това е един нечестен начин да прехвър-
лиш отговорността на друг и да търсиш извинение за собс-
твените си грешни действия.
Дали хомосексуалността е вродена наклонност или придо-
бито поведение? Отговорът е, че тя моЖе да бъде и едно-
то, и другото. Не трябва да се изненадваме, че някой моЖе
да бъде роден с този недостатък. Естественият човек е
покварен и способен да извърши всеки грях, описан в Библия-
та. Някои са по-слаби в една област, други - в друга. Никой
не моЖе да бъде осъЖдан, че е роден с хомосексуални наклон-
121

ности. но той попада под осъЖдение, ако практикува този
грях. Хомосексуалността моЖе да бъде и допълнително при-
добито поведение. Един Възрастен хомосексуалист моЖе да
подмами някое младо момче да се отдаде на този начин на
ЖиВот. Всеки, който праВи тоВа, попада под осъЖдението
на Исус, който казВа: „По-добре би било за него да се окачи
един голям Воденичен камък на Врата му и да бъде хВърлен В
морето, а не да съблазни един от тия малките" (Лука 17:2).
Съдбата на престъпниците
Хомосексуалистите плащат Висока цена за безнравствения
си начин на Живот. Павел казва, че те приемат „в себе си
заслуЖената отплата за своята заблуда" (Рим. 1:276). ТоВа
Вклк>чва венерически болести, пневмокистоза (вид пневмо-
ния), саркома на Капрози (Вид тумор) и СПИН (синдром на
придобитата имунна недостатъчност). То също така
вклЬчва чувство за вина, умствени и емоционални разст-
ройства и ненормални изменения на личността.
След като бил изобличен като хомосексуалист, Оскър
Уайлд, английски писател от деветнайсети век, написал
следното:
„Боговете ми бяха дали почти всичко, но аз се оставих да
бъда отнесен по течението на една неразумна и безотго-
ворна чувствена наслада... Уморен от вечното стоене на
върха, аз съзнателно слязох в пропастта на търсенето на
нови усещания. Това, което беше за мен парадокс в сфера-
та на мисълта, стана извращение в сферата на страстта.
Започнах да се отнасям безгриЖно към ЖиВота на другите.
ОтдаВах се на удоволствието, когато ми беше приятно, и
го отминавах равнодушно, когато ми беше неприятно. Заб-
равих, че всяко едно дребно действие в еЖедневния Живот
създава или разрушава характера на човека и че това, кое-
то човек е направил на скрито, ще бъде прогласено от пок-
рива на къщата. Престанах да бъда господар на себе си.
Вече не бях капитан на собствената си душа и не я позна-
вах. Позволих на удоволствията да господстват над мен и
стигнах до уЖасното полоЖение да ЖиВея В срам и позор."
122

Начинът, no който моЖем да се освободим от хомосексуа-
лността, е същият, по който моЖем да се освободим от
Всяка друга страст и който Вече беше разгледан В главата
за страстите. Но В този случай е особено ВаЖно да потър-
сим една по-продълЖителна помощ Във вид на библейска кон-
султация.
Какво трябва да бъде нашето отношение към хомосексуа-
листите? Като християни ние трябва да ги приемаме като
личности, без обаче да одобряваме техния начин на Живот.
Тъй като и те са души, за които е умрял Христос, трябва да
се опитваме по всички възмоЖни начини да ги спечелим за
Живот на святост. Трябва да се отнасяме към тях кротко,
като внимаваме за самите себе си, да не би и ние да се подда-
дем на някакъв вид изкушение или грях. Но ако те отхвър-
лят Словото твърдо и упорито и започнат да обиЖдат и да
богохулстват, не трябва да се чувстваме задълЖени да про-
дълЖаваме да им разясняваме евангелието.
Преди да приклкзчим с разглеждането на въпросите за мо-
ралната нечистота, нека се опитаме да потърсим мнение-
то на Библията по въпроса за самозадоволяването. Макар и
да не се смята за толкова сериозен грях като прелкзбодеяни-
ето, блудството и хомосексуализма, самозадоволяването
изисква сериозно внимание от страна на тези, които Жела-
ят да направят за Бога всичко, което биха могли.
123

САМОЗАДОВОЛЯВАНЕТО
Самозадоволяването, което понякога се нарича онанизъм
или мастурбация, е способ за постигане на сексуално удов-
летворение отделно от половия акт.
Доста странно, Библията не отделя специално внимание
на този въпрос. За да илк>стрират БоЖието недоволство от
тази практика, много хора използват историята с Онан от
Битие 38:1-11. Когато братът на Онан умрял, според брач-
ния закон на онова време Онан трябвало да се оЖени за вдо-
вицата, своята снаха, и да създаде деца вместо брат си. Но
тъй като тези деца нямало да бъдат негови, Онан отказал
да се подчини и изливал семето си на земята. Заради това
негово непокорство Бог го убил. Трябва да каЖем обаче, че
това не е пример за мастурбация, а за неподчинение.
Макар и да няма текст в Библията, който изрично да раз-
глеЖда въпроса за самозадоволяването, има няколко пасаЖа,
които дават някаква информация за добросъвестния вяр-
ващ. Ето някои от тях:
„И така, да не царува грехът във вашето смъртно тяло,
та да не се покорявате на неговите страсти. И не предос-
тавяйте частите на тялото си на греха като оръдия на
неправдата; а предоставяйте себе си на Бога като оЖиве-
ли от мъртвите, и частите на тялото си на Бога като
оръдия на правдата. Защото грехът няма да ви владее, по-
неЖе не сте под закон, а под благодат" (Рим. 6:12-14). Тук
Павел подчертава, че ние трябва да използваме частите
на тялото си като инструменти на правдата, а не за не-
що, което носи позор на Господа.
„Облечете се с Господ Исус Христос и не се гриЖете за
страстите на плътта" (Рим. 13:14. Истинската ни цел
тук, на земята, е да представляваме Господ Исус, а не да
Живеем за задоволяването на сексуалните си страсти.
124

„Или не знаете, че Вашето тяло е храм на СВетия Дух,
който е ВъВ Вас, когото имате от Бога, и Вие не принадле-
жите на себе си? Защото Вие бяхте купени с цена; затова
прославете Бога с телата си" (1. Кор. 6:19, 20). Третото
Лице на ТриединстВото дейстВително обитаВа В тялото
на Всеки ВярВащ. Като знаем, че Той присъства В нас през
цялото Време, ние не трябВа да се отдаВаме на такоВа не-
достойно нещо като самозадоволяването.
„Жената няма Власт над своето тяло, а мъЖът; но също
така и мъЖът няма Власт над своето тяло, а Жената" (1.
Кор. 7:4). Идеята тук е, че праВилната употреба на секса е
В семейството. Бог не е направил човека така, че да има
власт над собственото си тяло, а е дал тази власт на не-
говия партньор. При самозадоволяването човекът упраЖ-
нява власт над собственото си тяло.
„И така, възлк)бени, като имаме тия обещания, нека очис-
тим себе си от всяка плътска и духовна нечистота, като
се усъвършенстваме в святост в страх от Бога" (2. Кор.
7:1). Няма да е преувеличено, ако каЖем, че самозадоволя-
ването е „плътска и духовна нечистота", от която ние
трябва да очистим себе си.
„Всеки от вас да знае как да пази своя съсъд в святост и
почит" (1. Сол. 4:4). Думата „съсъд" тук моЖе да се отна-
ся както до собственото тяло на човека, така и до него-
вата съпруга. Ако приемем, че означава първото, тогава
значението на този стих е, че ние трябва да използваме
тялото си само за свети и почтени цели.
„Избягвай младеЖките страсти и заедно с тези, които
призовават Господа от чисто сърце, се стреми към прав-
дата, вярата, лк>бовта, мира" (2. Тим. 2:22). Самозадово-
ляването е страст, която се свързва обикновено с мла-
достта, макар и да не се упраЖнява само от младите хора.
Библията ни казва да я избягваме и да преследваме по-бла-
городни цели.
125

„Възлкзбени, умолявам ви, като пришълци и чуЖденци на
света да се въздържате от плътски страсти, които вок>-
ват против душата" (1. Петр. 2:11). Самозадоволяването
е определено плътска страст, която вок)ва против душа-
та, в смисъл че дърпа човека назад в духовно отношение.
Мислете чисто
Тъй като често пъти мастурбацията е свързана с нечисти
представи и похотливи мисли, ние трябва да избягваме тези
мисли, както казва и текстът в Матей 5:27, 28: „Чули сте,
че е било казано: „Не прелк>бодействай." Но Аз ви казвам, че
всеки, който гледа Жена, за да я поЖелае, вече е прелкзбодейс-
твал с нея в сърцето си." Ние трябва да се тренираме да
мислим полоЖително и чисто: „...всичко... което е чисто...
това зачитайте" (фил. 4:8).
Както вече споменахме, според общото учение на Библия-
та правилната употреба на секса е единствено в границите
на семейните взаимоотношения. Тъй като мастурбацията
не отговаря на това изискване, тя означава злоупотреба с
една дадена от Бога способност.
Някой беше казал, че най-лошото на самозадоволяването
е, че то „накърнява самоуважението, самодисциплината,
способността за вземане на твърди решения и общата год-
ност на човека". Практикуването на този грях често пъти
пораЖда огромно чувство на вина и нечистота, които дейс-
тват парализиращо върху човека, що се отнася до неговото
слуЖение като християнин.
След като сме казали всичко това, редно е да каЖем, че се-
риозността на този грях е била силно преувеличавана в ми-
налото. Някои църковни водачи са издавали строги предуп-
реЖдения срещу огромната вреда от него. Според тях мас-
турбирането имало такива последствия като импотент-
ност, умопомрачение и нервни разстройства, което изобщо
не се подкрепя от компетентните медицински изследвания.
Бог е дал два естествени пътя за освобоЖдаване от мощ-
ното натрупване на сексуалното Желание. Единият е чрез
нощните несъзнателни изпразвания по време на сън, другият
е чрез семейния сексуален Живот. Павел ни предупреЖдава,
126

че за тези, които не могат да се въздърЖат, е no-добре да се
Женят, отколкото да се разпалбат В страстите си (1. Кор.
7:9).
Никога не трябВа да си позволяваме да се предаваме и да
смятаме, че победата над този наВик е невъзмоЖна. Макар
и да нямаме силата да го преодолеем сами по себе си, ние мо-
Жем да направим тоВа със силата на СВетия Дух на Бога.
И осбен тоВа Винаги, когато не успеем да го преодолеем,
трябВа да си спомним, че моЖем да получим прощение и
очистВане, като изповядаме и изоставим този грях (1. Йоан.
1:9; Пр. 28:13).
Понякога моЖем да получим голяма помощ, ако се доверим
на един съВетник, с когото моЖем да споделяме Всеки свой
неуспех и с когото моЖем заедно да се молим за избавление.
И накрая трябва да каЖем, че колкото повече учим Библи-
ята наизуст и размишляваме върху чистото БоЖие Слово,
толкова повече победи ще постигаме в тази област (Пс.
119:9, 11).
В следващите глави ще разгледаме някои Въпроси, които
моЖе би изглеЖдат доста отдалечени от централната те-
ма, но които Всъщност са тясно сВързани с нея. Те ни на-
помнят, че светостта обхваща всяка област от Живота на
християнина.
127

СЪВЕСТТА, ВЪТРЕШНИЯТ СЪДИЯ
Съвестта е Вътрешният индикатор, който ни показВа раз-
ликата меЖду добро и зло В областта на мислите, намерени-
ята и действията (Рим. 2:15). Тя кара момчето непрекъсна-
то да се оглеЖда, докато пъха ръката си В кутията със
сладки. Тя ни кара да намалим скоростта, когато В огледа-
лото за обратно виЖдане се пояВи кола дори само с чифт ски
на покриВа. Тя пришпорВа крадеца да бяга дори когато никой
не го преследва. Както е казал Шекспир, тя праВи Всички ни
страхливци.
Съвестта е свръхактиВна, когато дойде Времето за пла-
щане на данъци или когато трябва да отидем В съда, или ко-
гато сме на изпит. Не е чудно, че Библията я нарича „сВети-
ло Господно, което изпитВа Всичките най-Вътрешни части
на тялото" (Пр. 20:27).
Всеки чоВек се раЖда със съВест. Той интуитивно знае, че
е лошо да се лъЖе, да се краде и да се убиВа. И тъй като мно-
го добре знае колко е лошо да бъде използван от другите,
знае, че е лошо и той самият да праВи тоВа с тях.
Съвестта не е непогрешим пътеводител
Съвестта не е непогрешима. Тя също е пострадала от гре-
хопадението като всички останали наши способности. МоЖе
да се повлияе например от принципи, които се проповядват
от обществото. Затова поговорката „моята съвест е мо-
ят водач" не е вярна.
Съвестта трябва да се обучава от БоЖието Слово, ос-
ветлено от Светия Дух. „Съвестта трябва да бъде първо
събудена и информирана; след това приведена в съответст-
вие с БоЖието откровение и чак тогава следвана" (Барнха-
уз).
Истинското покаяние засяга и съвестта. Спомняйки си
отново своето обръщение, ДЖон Нкзтон пише така:
128

Съвестта ми призна и преЖивя греха
и ме хВърли В отчаяние.
СаВел от Tape непрекъснато е чуВстВал угризенията на съ-
Вестта, които са пронизВали неговото сърце, и затоВа Гос-
под му казВа: „Трудно е за теб да риташ срещу остен" (Де-
ян. 9:5). Когато благодатта събудила съВестта на Робърт
Мъри Маклейн с небесната си светлина, той започнал да
трепери от страх пред опасността от съда и смъртта.
Чистата съвест (ЕВр. 9:14) е съВестта, която е била очис-
тена с кръВта на Христос. И макар че тя Все още дейстВа
като показател на нашето поведение, В нея Вече няма страх
от Вечното осъЖдение, тъй като то бе понесено от Хрис-
тос на кръста Вместо нас.
СъВестта ми Вече не ме обВиняВа,
защото НегоВата скъпоценна кръВ
веднъЖ заВинаги ме онеВиняВа,
очистВайки ме В БоЖиите очи.
Слабата съВест е съВест, която е прекалено Взискателна
към спазването на неща, които не са лоши сами по себе си (1.
Кор. 8:7, 8), като определен Вид ядене и пиене например.
СъВестта моЖе да стане безчуВстВена, когато нейният
притеЖател престане да я слуша. Всеки път, когато се кач-
Вах В колата, чуВах зВука на един зВънец, който ми напомня-
ше, че трябВа да си слоЖа колана. След известно Време тол-
кова свикнах с него, че изобщо престанах да го чувам (т. е.
до момента, в който не излезе закон, който направи колани-
те задълЖителни!).
Колкото повече един чоВек насилва съВестта си, толкова
по-слаб става нейният глас. Също като ластик, който с вре-
мето започва да изгубВа еластичността си. Или като плът-
та, която постепенно се износВа и прегаря (1. Тим. 4:2). Чо-
векът моЖе да греши и да изгуби ВсякакВо чуВстВо за Вина
(Еф. 4:19). МоЖе да извърши огромно престъпление, след кое-
то да избърше устата си и да каЖе: „Не съм извършил безза-
коние" (Пр. 30:20).
Известно е, че дотогава, докогато беззаконието удивлява
и отвращава човека, той трудно моЖе да съгреши.
129

ОскВернената съВест е съВест, която е опетнена от зли
дела (Turn 1:15). Ако жиВотът на един чоВек е лош, съВест-
та му не може да бъде добра (ЕВр. 10:22).
Ние Винаги трябВа да имаме чиста съВест (1. Петр. 3:16),
сбободна от съблазни „и спрямо Бога, и спрямо човеците"
(Деян. 24:16). Чистата съВест е В съотВетстВие с Божието
СлоВо.
130

КАКВИ СА НАШИТЕ МИСЛИ?
Контролирането на мисленето е едно от най-ваЖните не-
ща, с които християнинът се сблъсква. Начинът на мислене
неизбеЖно определя посоката на неговия Живот и криВата
на негоВия характер. ПолоЖителното мислене, такова, как-
Вото е според СлоВото (фил. 4:8), Води и до полоЖителни де-
ла.
ЗатоВа Библията казВа: „КакВито са мислите В душата
му - такъВ е и той" (Пр. 23:7). Или, както казВаше Алфред
Гибс: „Ти не си тоВа, за което се мислиш. Ти си тоВа, за кое-
то мислиш!" Съдържанието на чоВешкия ум показВа какъВ е
самият чоВек.
Мъдрецът казВа: „ПоВече от Всичко друго, що пазиш, пази
сърцето си, защото от него са изборите на ЖиВота" (Пр.
4:23). И макар че „сърцето" тук Вкл1очВа много поВече неща
от ума на чоВека, няма да сгрешим, ако заместим думата
„сърце" с думата „ум": „ПоВече от Всичко друго, що пазиш,
пази ума си, защото от него са изборите на ЖиВота". Умът
е източникът на нашето поведение. Ако контролираме из-
Вора, ще моЖем да контролираме и реката, която изтича
от него.
Десетата заповед
Не е без значение, че една от десетте БоЖии заповеди засяга
пряко мислоВния Живот на чоВека.
„Не поЖелаВай къщата на блиЖния си, не поЖелавай Жена-
та на блиЖния си, нито слугата му, нито слугинята му, ни-
то вола му, нито осела му, нито каквото и да е нещо, кое-
то е на блиЖния ти" (Изх. 20:17).
131

ПожелаВането е умстВена дейност. ТоВа е желание да
имаш нещо, което е изВън Божията Воля. Бог казВа: „Не по-
желаВай."
ТоВа е заповедта, която донесе изобличение В сърцето на
СаВел от Tape. Той Винаги се гордееше, че живее много поч-
тен живот, че не е изВършил нито един от големите грехо-
Ве. Но когато осъзна значението на десетата запоВед, той
разбра, че злите мисли са също толкоВа грешни, колкото и
злите деяния. Разсъждавайки Върху характера на сВоите
мисли, той преживя едно дълбоко изобличение В грях.
„...не бих познал греха осВен чрез закона; защото не бих зна-
ел пожелание, ако законът не беше казал: „Не пожелавай."
Но грехът, като използва възможността чрез заповедта,
произведе в мен всякакво пожелание, защото без закон гре-
хът е мъртъв. И аз някога бях жив без закон, но когато
дойде заповедта, грехът ожиВя, а пък аз умрях; и самата
заповед, дадена за живот, ми се оказа за смърт. Защото
грехът, като използва възможността чрез заповедта, ме
измами и ме умъртви чрез нея" (Римл. 7:7-11).
Механизмът на греха
Яков даде една много проницателна оценка на греха, като
каза:
„Никой, който се изкушава, да не казва: Бог ме изкушава;
защото Бог не се изкушава от зло и Той никого не изкуша-
ва. А всеки се изкушаВа, като се заВлича и подлъгва от соб-
ствената си страст; и тогаВа, когато страстта зачене,
ражда грях; а грехът, като се разбие напълно, ражда
смърт" (Яков 1:13-15).
Тук пътят на греха се сравнява с един жизнен цикъл. Най-
напред е зачеването. След това се ражда бебето. После бе-
бето пораства и става зрял чоВек. Най-накрая чоВекът уми-
ра. Така е и с греха. Най-напред той се заражда В чоВешкия
ум. След това се извършва на практика като деяние. После
деянието става навик. Най-накрая навикът довежда човека
132

go смъртта. Макар u ga не е казано изрично, моЖе да се под-
разбере, че ако чоВек мисли за един грях достатъчно дълго,
рано или късно ще го избърши. Или, както се казВа:
Посей мисъл, и ще поЖънеш дейстВие.
Посей дейстВие, и ще поЖънеш наВик.
Посей наВик, и ще поЖънеш характер.
Посей характер, и ще поЖънеш съдба.
В СВоите поучения Господ Исус обръща особено Внимание
Върху ВаЖността на човешкото мислене. Един ден Той изВи-
ка logeume при Себе Си, за да им обясни кое е ВаЖно и кое не.
Тези log ей полагаха особени гриЖи към външността и пре-
небрегваха вътрешността. От закона на Мойсей те знаеха,
че им е забранено да ядат такива храни като свинско, заеш-
ко, скариди, раци и др. И наистина, по времето на закона
яденето на тези храни действително ги оскверняваше. Но
сега Исус постанови края на тази епоха, като им каза, че не
храната осквернява човека, а злите мисли.
„И пак повика мноЖеството и им каза: Слушайте Ме всич-
ки и разбирайте. Няма нищо извън човека, което, като
влиза в него, моЖе да го оскверни; но тия неща, които из-
лизат от него, те оскверняват човека. (Ако има някой уши
да слуша, нека слуша.) И като остави мноЖеството и вле-
зе вкъщи, учениците Му Го попитаха за притчата. И Той
им каза: И вие ли още не проумявате? Не разбирате ли, че
нищо, което влиза в човека отвън, не моЖе да го оскверни?
Защото не влиза в сърцето му, а в корема, и се изхоЖда. С
това Той обяви всички ястия за чисти. Каза още: Това, ко-
ето излиза от човека, то осквернява човека. Защото от-
вътре, от сърцето на човеците, излизат лоши мисли, блуд-
ства, краЖби, убийства, прелкзбодейства, користолк>бие,
злина, коварство, сладострастие, лукавстВо, богохулство,
гордост, безумстВо. Всички тия зли неща излизат отВът-
ре и оскверняват човека" (Марк 7:14-23).
Често моЖем да чуем хора, които извиняват своите греш-
ни мисли с набоЖни обяснения от рода на: „Човек не моЖе да
попречи на птиците да кацат на главата му, но моЖе да им
133

попречи да си направят гнездо там." Под тоВа трябВа да се
разбира, че страстните мисли, които чукат на Вратата на
ума ни, без да са поканени, не са грях; грехът идВа, когато
ние отгоборим на почукването и ги поканим да Влязат. Но
тук идВа Въпросът: „Дори и да не са грешни, дали тези мис-
ли са чисти и сВети?" ОчеВидно отговорът е, че Всяка зла и
похотлива мисъл - било то канена или неканена - е оскВерня-
Ваща и трябВа добре да се прецени и очисти чрез кръВта на
Христос. Не е възмоЖно да Живееш на този свят, без непре-
къснато да бъдеш оскВерняВан от проВокационни реклами,
непристойни разгоВори и други нежелателни замърсители на
ума. Но за тоВа има лекарство и то е незабаВното разпозна-
ване на мисълта като нечиста и бързото и отхвърляне и из-
гонване като неЖелателна.
Дори не го помисляйте!
В Проповедта на планината Исус още повече подчертава
колко опасно нещо са злите мисли. Там Той казва:
„Чули сте, че е било казано на древните: „Не убивай"; и:
„Който убие, ще бъде виновен пред съда." А пък Аз ви каз-
вам, че всеки, който се гневи на брат си (без причина), ще
бъде виновен пред съда; и който рече на брат си: „Рака",
ще бъде виновен пред Синедриона; а който му рече: „Бун-
товни безумецо" - виновен за огнения пъкъл.... Чули сте, че
е било казано: „Не прелкзбодействай." Но Аз ви казвам, че
всеки, който гледа Жена, за да я поЖелае, вече е прелЬбо-
действал с нея в сърцето си" (Мат. 5:21, 22, 27, 28).
Законът казва: „Не убивай!", а Исус казва: „Не мисли за
убийство!" Защо? Защото ако не мислиш, никога няма и да
го извършиш. Законът казва: „Не прелкзбодействай!", а Исус
казва: „Не поглеЖдай Жена с поЖелание В сърцето си!" Защо?
Защото всяко действие се обмисля предварително в ума.
Ако човек убие поЖеланието в ума си, никога няма да има
нуЖда да се покайва заради самото действие.
Същите принципи са повторени и от апостол Йоан В Пър-
Вото му послание:
134

„Всеки, който мрази брат си, е чоВекоубиец; и Вие знаете,
че В нито един чоВекоубиец не обитаВа Вечен Живот" (1.
Йоан. 3:15).
Ако някой смята, че е крайност да се тВърди, че омразата
е убийстВо, нека си спомни, че те са свързани помеЖду си с
една причинно-следстВена Връзка, какВато е Връзката меЖду
Желанието и изпълнението. Омразата е убийстВо В зачатък.
Там, където няма злоба или ненаВист, няма и убийстВо.
Човешкият ум е неописуемо тайнствен и неизразимо прек-
расен. Той прилича на глаВния щаб на една армия, от който
се изпращат Всички заповеди. Умът нареЖда на ръката да
Вземе химикалката и да пише. Той определя какВо да се пише.
ТоВа е една огромна комуникационна система, която непре-
къснато изпраща потоци от мисли. И Все пак, как стаВа
Всичко тоВа? И какВо е „мисъл"?
Някой беше предположил, че ако се построи компкзтър,
който да имитира функциите на чоВешкия мозък, той ще
бъде голям колкото Импайър Стейт Билдинг*, но дори и
тогаВа няма да моЖе изцяло да съотВетстВа на мозъка.
ПоВечето от нас приемат ума като нещо дошло само по
себе си. Но Библията съВсем ясно учи, че мисленето е спо-
собност, дадена от Бога, за която Той ще ни дърЖи отго-
Ворни. Всеки от нас е като цар, който Владее над едно ог-
ромно и слоЖно царстВо - царството на мислите. И Всеки
от нас е отговорен какВо и как мисли. Ние моЖем да използ-
ваме ума си както за добро, така и за зло, както за достой-
ни, така и за недостойни неща. МоЖем да контролираме
мислите си.
Умът 6 слуЖба на доброто
Умът моЖе да бъде използван за добро. Мисля си например
за ума на Хендел, когато е седнал да композира ораторията
„Месията". В нея музиката е толкова тясно свързана с ду-
мите, че аз никога не мога да ги чета В Библията, без В ума
* Empire State Building - доскоро най-големият небостъргач В света - бел.
преВ.
135

ми да изплуВа музикалният им акомпанимент. Цялото прои-
зведение е толкова Възвишено и духовно, че се питам дали
няма да слушаме тази оратория и на небето.
Мисля си и за големия химн на Айзък Уот „Когато гледам
чудния кръст". Този поет беше посветил ума си на Господа и
това произведение е само една малка част от големия негов
принос към християнската култура. И тогава си казвам:
„ЗаслуЖава си човек да изЖивее цял един Живот, за да напише
такъв химн."
Мисля си и за дисциплинирания ум на Милтон, за дългите
часове уморителен труд и за неговия завършен шедьовър
„Загубеният рай". Колко много литературни произведения
са почерпили от богатството на неговия ум!
Мисля си и за Микеланджело, за неговите чудни скулптури
и рисунки. Мащабите и красотата на тези произведения не
могат да се опишат с думи. Това е един човек с особена чувс-
твителност към света, и ние моЖем да бъдем само щастли-
ви, че неговите мисли са били запазени под формата на кар-
тини и скулптури.
Мисля си и за Чарлз Хедън СпърдЖън, царя на проповедни-
ците. Спомням си какво казва Пиърсън за него: „Той използ-
ва максимално целия си ум и всички възмоЖности, които Бог
му даде." И когато чета неговите проповеди или изучавам
разказа за неговия плодотворен Живот, аз вярвам, че това
наистина е така.
МоЖем да използваме и примери от нашето съвремие. Ко-
гато си помисля за умоВете, които планираха и осъществиха
всички необикновени полети до Луната и звездите, не мога
да не възкликна: „Какво въобраЖение, какво умение, каква
точност!"
Умът в слуЖба на злото
Но умът моЖе да бъде използван и за зло. Нека си спомним
за безсърдечните тирани с техни инструменти за мъчение,
концентрационни лагери, газови камери и пещи за изгаряне.
Нека си спомним за Жестокостта, която доведе до унищо-
Жението на милиони невинни Жертви.
136

Нека си спомним за хората, които посветиха сВоите та-
ланти на унищожението на Вярата на другите - хора като
Волтер, Том Пейн, Роберт Ингерсол. Надарени от Бога с го-
леми умоВе, те ги продадоха за пропагандирането на агнос-
тицизма и неберието.
Не моЖем да не споменем и хората, които създаВат, печа-
тат и разпространяВат порнография. КакъВ уЖасен начин за
използване на ума! Тези хора са амбулантни търговци на
мръсотия, замърсители на нраВстВената среда, разпростра-
нители на нечистота и изВратеност.
Накрая нека споменем общо и за огромния потенциал на
Всеки ум за зли мисли. ЕдВа ли има някой, който ще се съгла-
си да обикаля и един час по улиците с плакат, на който е на-
писана най-лошата мисъл, минала през ума му през седмица-
та. А Всички знаем колко далече могат да стигнат злите ни
мисли - там, където чоВешки поглед изобщо не моЖе да ги
проследи - В какВи разВратни ситуации, В какВи забранени
отношения моЖем да станем участници В ума си. Ако уло-
вим някой наш приятел да прави някое от тези неща, със си-
гурност ще го заклеймим със справедлиВо Възмущение. Но
когато сме сами, моЖе би на тъмно, ние сме В състояние да
се отдадем В мислите си на същото разпуснато и неморално
поведение, без да изпитваме същото отвращение. Неограни-
чен от естествените бариери на времето и пространство-
то, умът моЖе мигновено да ни пренесе на което и да е мяс-
то, за да бъдем с когото си искаме и да правим каквото си
искаме. Страшно е дори да се мисли какви уЖасни възмоЖ-
ности за зло крие мисловният Живот на вярващия. Ако тези
възмоЖности моЖеха да се осъществят, последствията щя-
ха да бъдат катастрофални. През 1988 г. един известен
еВангелизатор по телевизията, който проповядваше на ми-
лиони хора по света, беше разобличен В сексуален грях. Той
си призна, че бил уВлечен от порнографията още съвсем
млад.
Има хиляди хора, които всеки ден пъшкат под теЖкия
ярем на някой грях. Те казват, че искат да се освободят от
него, но не Желаят да овладеят мисловния си Живот. Наско-
ро един християнин пътувал със самолет и мястото му било
до един млад войник. След като се запознали, Войникът по-
дал на християнина едно списание. Когато Видял, че списани-
137

ето е порнографско, християнинът го Върнал учтиВо на Вой-
ника и му предложил една малка черВена Библия. Последвал
период на пълно мълчание, след което Войникът се обърнал
към християнина и го попитал: „Можете ли да ми помогне-
те?" Младият чоВек излял душата си В един потресаващ
разказ, пълен с грях и срам, молейки го за помощ. Той желаел
да се освободи от сексуалния грях, но продължавал да храни
ума си с порнографски списания.
Джордж Гудмън ни напомня, че „мислите могат да бъдат
контролирани. Злите мисли са като парцали, натопени В газ:
достатъчна е само една искра от изкушение, и те Вече го-
рят. Вие можете да престанете да мислите зло и трябва да
се научите на изкуството да контролирате мислите си, ако
още не сте го научили. Няма никакво извинение за тайното
отдаВане на ума на мисли, които засягат плътта. Чрез Духа
Всяка мисъл може да се улови и да се подчини така, че да бъ-
де подвластна на Христос. Всяка зла мисъл трябва да бъде
умъртвена от Духа."
Решителни действия
И така, разрешението на проблема е това: дървото трябва
да бъде изтръгнато заедно с корените. Ние трябва да пред-
приемем решителни мерки за изчистване на мисловния си
живот.
За неспасения това означава, че той най-напред трябва да
се обърне - трябва да се новороди чрез вяра в Господ Исус.
Само тогава той може да получи силата на обитаващия в
него Свети Дух, за да може да действа решително срещу не-
чистите мисли.
За християнина това вклкзчва няколко стъпки.
Най-напред трябва да представим целия проблем пред Гос-
пода в молитва. Думите на Давид са много подходящи за
всеки един от нас: „Сърце чисто сътвори в мене, Боже, и дух
постоянен обновявай вътре в мен" (Пс. 51:10). Тези думи са
част от изповедта на Давид след двойния му грях на прелк»-
бодейство и убийство. На мен ми се струва, че те съдържат
138

едно скрито признание, че грехоВете му Водят началото си
от безконтролните му мисли.
След тоВа преценете Всяка мисъл, която идВа В ума Ви -
как би изглеЖдала тя В присъствието на Христос? Истинс-
ката проверка както на мислите, така и на действията е
как те изглеЖдат В НегоВото присъствие. ТоВа е и идеята
на текста ВъВ 2. Коринтяни 10:5:
„ПонеЖе събаряме помисли и Всичко, което се издига Висо-
ко протиВ познанието на Бога, и пленябаме Всяка мисъл да
се покорява на Христос."
Всяка наша мисъл трябва да стане пленник и да се покори
на присъдата на Христос.
По-нататък ние трябва да изповядаме като грях и скВер-
нослоВие Всяка мисъл, която не получаВа НегоВото одобре-
ние. Независимо дали се разхоЖдаме по улицата или караме
кола, навсякъде трябва да изповядаме блуЖдаещите си, зли
мисли, като казваме: „Господи, това е грях. Моят ум е оск-
вернен. Прости ми и ме очисти. Смея да моля това заради
очистващата сила на кръвта на Агнето."
Освен това трябба да изгонВаме злите мисли от ума си.
Обещанието за милост не е за тези, които само изповядват
греховете си. То е за онези, които не само ги изповядват, но
ги и изоставят.
Който покрива греховете си, няма да успее. Но „който ги
изповяда и оставя, ще намери милост" (Пр. 28:13).
Това означава, че чоВек трябВа да се учи да казва „Не!" хи-
ляди пъти на ден. Всеки път, когато се изкушим да мислим
нещо лошо, трябва да казваме: „Не, аз не Желая да приема
тази мисъл. Аз я отхвърлям и се отказвам от нея в Името
на Господ Исус."
Положителното мислене
ОсВен тоВа трябва да се учим да мислим полоЖително. Па-
вел гоВори за тоВа ВъВ филипяни 4:8:
139

„Най-накрая, братя, Всичко, което е истинно, което е чес-
тно, което е праведно, което е чисто, което е лк)безно,
което е благодатно, ако има нещо добродетелно и ако има
нещо похбално, тоВа зачитайте."
Идеята е, че чоВек не мозке да мисли за тези неща и за гре-
ха едновременно. Ако нашият ум е изпълнен с Христос и Не-
гоВата чистота, грехът и покварата ще трябва да си оти-
дат. Някои наричат тоВа „прогонващата сила на новата
лкзбоВ". Наричайте го както си щете, но не преставайте да
го правите на всяка цена. Колкото повече умът на един чо-
век е зает с Христос, толкова повече този човек прилича на
Него (2. Кор. 3:18).
Здравият разум ни казва, че ако искаме да имаме победа в
мисловния си Живот, трябва да контролираме това, което
четем и което вшкдаме, и отношенията си с тези, с които
общуваме. Пикантните истории и списания, холивудските
филми и обикновените телевизионни шоута са един сигурен
източник на замърсяване. Също така има неща, които дейс-
тват възбуждащо върху страстта в сърцето на човека. Та-
ка например един голям „купон" много би „помогнал" в това
направление.
И последно, трябва да се стремим да бъдем заети с рабо-
та за Господа. Най-опасните моменти в това отношение са
часовете, в които нищо не вършим и в които тялото е доб-
ре нахранено и отпочинало. Животът, отдаден на неуморно
слуЖение за Христос, крие В себе си голяма сигурност и за-
щитеност за вярващия. Християнинът, който се е научил да
изкупва времето, трябва по-малко да се бори със случайните
мисли, които искат да влязат през вратата на неговия ум.
Това моЖе да се открие най-малкото като намек в текста
на Притчи 16:3:
„Възлагай делата си на Господа и ще се утвърдят твоите
намерения."
И така, това е начинът, по който моЖем да пазим ума си
чист с цялото си усърдие.
140

Изпитай Всички мои мисли и тайни разсъждения,
мотивите, които раЖдат моите намерения.
ОсВободи и стаите, В които мръсните неща
дърЖат юздите на Властта над моята душа.

141

ПРАВИЛНОТО РАЗМИШЛЕНИЕ:
Не познавам сВяш чоВек, крито да не прекарВа Време В раз-
мишление Върху Библията. Времето, прекарано В размишле-
ние, и благочестието на един чоВек са свързани В отношение
на пряка зависимост.
Когато гоВорим за размишление, имаме пред Вид съзнател-
но насочване на мислите към назидателни и Възхваляващи
Бога теми. Християнското размишление е дейност на ума,
чрез която ние насочваме мислите си към Господа, БоЖието
Слово и Господните дела. Вместо да им позволяваме да се
скитат безцелно по тъмните пътища на баналността, ние
променяме насоката на мислите си така, че да напредваме в
благодат и знание. Размишлението зареЖда мисловния резер-
воар на християнина.
Представете си една крава, която преЖивя своята храна.
Тя вече я е сдъвкала веднъЖ и я е поела в първия си стомах,
но сега я изваЖда отново, за да я сдъвче пак. Обърнете вни-
мание на чувството на задоволство върху лицето и. Така е и
с вярващия. Най-напред той поема храната на БоЖието Сло-
во, след което я сдъвква отново Във Вид на размишление над
това, което вече е прочел. Това изпълва целия му Живот със
спокойствие и задоволство.
Погрешният вид размишление
Библейското размишление не трябва да се смесва с трансце-
денталната медитация или някой друг вид медитиране,
практикувано от източните религии. Култовите медита-
ции предполагат, че Бог е В самия чоВек и че медитацията е
средстВо за реализиране на боЖестВения потенциал на чоВе-
* Англ. meditation: използва се както за „размишление", така и за други Видо-
Ве умствени упраЖнения - бел. ред.
142

ка. Според някои други ВидоВе медитации човекът трябВа да
изчисти напълно ума си от мисли и да чака Внушения. ТоВа
изпразВане на ума и чакане на Внушения излага хората на
опасността от демонично Въздействие. Исус разказва за
един чоВек, който е бил обсебен от демон, но е преЖивял
един Вид обновление. Нечистият дух е бил изгонен, но къща-
та е останала празна. ТогаВа нечистият дух се е върнал със
седем други духове, по-лоши от него, и всички заедно са се
настанили в Живота на човека (Мат. 12:43-45). Християнс-
кото размишление изпълва ума с БоЖието Слово и с всичко
истинно, честно, праведно, чисто, л1обезно, благодатно, доб-
родетелно и похвално (фил. 4:8).
Размишлението осигурява духовно процъфтяване и успех.
„Тая книга на закона да се не отдалечава от устата ти; но
да размишляваш върху нея денем и нощем, за да постъпваш
внимателно, според каквото е написано в нея, защото тога-
ва ще напредваш в пътя си и тогава ще имаш добър успех"
(Ис. Нав. 1:8). ЗабелеЖете, че една от целите на размишле-
нието е промяната на характера: „... за да постъпваш вни-
мателно, според каквото е написано в нея".
Размишлението помага на човека да се вкорени в Бога. То
го прави да бъде плодоносен: „... ще бъде като дърво, посаде-
но при потоци води, което дава плода си на времето си и
чийто лист не повяхва; във всичко, що върши, ще благоуспя-
ва" (Пс. 1:3).
Размишлението поставя човека на разполоЖение на Бога,
за да моЖе да получава боЖествени откровения. Бог разкри-
ва тайните Си на онези, които са достатъчно близо до Не-
го, за да слушат (Пс. 25:14а). Това могат да бъдат послания,
които съдърЖат водителство, насърчение, увещание или
поправление, но не и доктринални истини. Бог не открива
никакви допълнителни истини извън тези, които са откри-
ти вече в Библията. Вярата е дадена веднъЖ завинаги на
светиите (Юда 36).
Размишлението предпазва човека от това да губи времето
си с второстепенни занимания.
143

Размишлението е начин да зарадВаме Бога. Молбата на
псалмиста е: „Да Му бъде приятно моето размишление." И
ние също трябВа да се молим така: „Думите на устата ми и
размишленията на сърцето ми нека бъдат угодни пред Тебе,
Господи, канаро моя и избаВителк) мой" (Пс. 19:14). Размиш-
лението също така произвежда у нас прилика с Христос.
Колкото поВече мислим за Него, толкоВа повече ставаме
съобразни на НегоВия образ (2. Кор. 3:18).
Що се отнася до метода на размишление, едВа ли има уни-
версален начин, който да е еднакВо добър за Всички. Всеки
ВярВащ трябВа да си изработи начин, който най-добре съот-
ВетстВа на него и на неговите особености. Така например
ние бихме могли да отделим Време и да отидем на място,
където да размишляваме на спокойствие, без да бъдем сму-
щавани от позвъняването на телефона или шума на радио-
то, телевизията или уличното движение. Исаак е излизал да
размишлява на полето привечер (Бит. 24:63). Освен това мо-
жем да използваме всеки свободен миг през деня или през
нощта. Давид е използвал моментите на безсъние, за да си
спомня за Господа и да размишлява за Него (Пс. 63:6).
Добре е винаги да имаме под ръка бележник, в който да си
записваме всяка странична мисъл. И след като я запишем, да
престанем да мислим за нея, а да продължим да размишлява-
ме.
Винаги има теми, които си заслужават да размишляваме
върху тях. Скъпоценните обещания на Бога карат псалмис-
та да държи очите си отворени и да размишлява върху тях
дори по време на „нощните стражи" (Пс. 119:148). Блажени-
ят човек от първи Псалм се наслаждава в закона (Словото)
на Господа и размишлява върху него ден и нощ (Пс. 1:2;
119:78). Пуританите са прекарвали дълги часове в съзерцание
на Божиите атрибути, което обяснява големите мащаби на
техните души. Чудесните Божии дела в творението и про-
видението могат да бъдат неизчерпаем източник за раз-
мишление. Павел казва на Тимотей да внимава върху това,
което е жизненосвързано с едно активно християнско служе-
ние (1. Тим. 4:15).
Като начало можем да прочетем един малък текст от
Писанията и с помощта на осветеното ни въображение да
144

се концентрираме Върху Всяка дума, израз или изречение. Не-
ка да Вземем за пример израза „...Бойкия Син, който ме Въз-
лк>би и предаде Себе Си заради мен" (Гал. 2:206).
„...БоЖия Син" Помислете си само! Не чоВек, а Бог, изяВен
В плът! Господът на Живота и слабата! Създателят и Кре-
пителят на Вселената!
„ВъзлЬби" ПрибаВете няколко прилагателни, които опис-
Ват Неговата л1обоВ: неизмерима, незаслужена, поЖертвува-
телна, неповторима, безпристрастна. Припомнете си какВо
се казВа за нея В 1. Коринтяни 13:4-8а.
„мен" Спомнете си някои от думите, с които Библията
описВа човеците в тяхното естестВено състояние: грешни-
ци, безбоЖници, мъртъвци, БоЖии ВрагоВе, хора без Бога, без
Христа, без надеЖда и без сила.
„и предаде Себе Си" ЛЬбоВта винаги дава, но нека да видим
какво даде Неговата лк>бов - „Себе Си". Той не даде пари или
друг материален предмет. Даде Себе Си. Това означава Сво-
ята кръв, Своя Живот, всичко Свое. Той плати най-високата
цена, за да осигури нашето изкупление.
„заради мен." Изумително! Само Той моЖа да даде толко-
ва много заради един, който е толкова недостоен. Как бих
могъл аз да отговоря на тази л1обов? Бих искал да използвам
тук думите на Айзък Уотс като отговор на този въпрос:
Дори да моЖех да Му принеса небето и земята, пак Жерт-
вата не би била съответна на делата. Лк>боВ така прек-
расна и толкова добра, си заслуЖава не само Живота, душа-
та, но и всичко мое на света.
Ако един новоповярвал, който има ограничени знания върху
Библията, смята този начин на размишление за доста тру-
ден, той би могъл да вземе някой пасаЖ от Писанията и да
се опита да си го представи и да си извади поуки от него. Да
Вземем например призоваването на Матей (или Левий) в Лу-
145

ка 5:27, 28. Представете си как Матей седи и събира данъци
и такси. При него идВат много хора. Изведнъж пред него зас-
таВа Исус. КакВо е тоВа, което различава Исус от обикно-
вените хора? Единствените думи, които Той казва на Ма-
тей, са: „Последвай Ме." Какво си мисли Матей? Какво би
си помислил ти? От какВо се отказВа Матей, когато пос-
ледва Исус? Какво спечелва от това?
Този метод на представа не трябва да се смесва с метода
на визуализиране на желанията*. Източните гуру, които из-
ползват тази техника, учат, че като си представим това,
което искаме, ние го получаваме - било то здраве, благопо-
лучие, известност, престиж или някакво удоволствие. Техни-
ят метод няма никакво библейско основание.
Д-р У. Сангстър пише следното:
„Благочестивият ученик се е научил да живее вътре в са-
мата Библия. Използвайки въображението си по един въз-
вишен начин, той е открил как може да влезе в страници-
те на Книгата така, че тя да стане негова автобиогра-
фия." По-нататък Сангстър обяснява, че „най-благородни-
ят начин на използване на Въображението е не като плани-
раме бъдещето си, а като се връщаме назад във времето и
си представяме сцени и факти от живота на нашия Господ
и Спасител, в които като че ли и ние присъстваме. Бихме
могли да си представим как стоим заедно с Петър, Яков и
Йоан при Спасителя; как виждаме Лазар, който излиза от
гроба; как седим заедно с Мария при краката на Исус. Пра-
вилната употреба на въображението е, когато вземаме ис-
тински неща и ги караме да оживяват в днешния ни живот.
Библията може да се чете както отвън, така и отвътре.
Можем да стоим отстрани и да бъдем наблкздатели, но
можем и да се вмъкнем между нейните страници и да ста-
нем участници в Божието Слово."2
* Англ. possibility thinking: мислене ВъВ ВъзмоЖности (букВ.), Визуализиране
на Желанията - бел. ред.
146

Безплодието на прекалената заетост
Една от най-големите пречки пред размишлението е прека-
лената заетост. Знаем колко неплодоносен моЖе да бъде
ЖиВотът на заетия чоВек. Вярващият моЖе да бъде напълно
погълнат от работата си. Понякога изискванията на се-
мейството и поддържането на дома могат да ни отнемат
цялото Време - трябВа да се купи апартамент, да се поддър-
Жат една или дВе коли, да се осигури храна и облекло, застра-
хоВка, образование на децата и т. н. Дори и когато един вяр-
ващ е изцяло зает с християнска работа, той много лесно
моЖе да се остави да бъде роб на така наречената от Чарлз
Хамел „тирания на неотлоЖното". Подготовката на пропо-
Ведите, слуЖението на ученичеството, изискванията на съ-
ветническата работа, хилядите повиквания за помощ и т. н.
могат да ни оставят много малко време за седене при кра-
ката на Спасителя.
Ние ставаме „работохолици". Започваме да приличаме на
онези японски коли, които носели надписа: „Карат ни." Поз-
воляваме на баналните гриЖи за поддърЖането на дома и па-
заруването да изместят настрани нещата, които наистина
имат значение. Но оправданието, че сме принудени да пра-
вим всичко това, не е извинение. Заетите хора могат също
да размишляват. Това е до голяма степен въпрос на разпре-
деление на времето. 'Дори и тези, които трябва да работят
много поради възвишени мотиви, имат свободно време и мо-
менти на отдих. Ние трябва да се научим да разпределяме
работния си ден така, че да изкупваме време за един или ня-
колко погледа във вечността. Ако сме прекалено заети, за
да направим това, тогаВа наистина прекаляваме със зае-
тостта.
Бог не се открива набързо на човека, който е непрекъсна-
то в двиЖение. Той не показва сърцето Си на онзи, който ис-
ка да хвърли вътре само един лкзбопитен и краткотраен
поглед. Не изявява славата Си пред духовния турист - онзи,
който случайно минава в подноЖието на планината, а на то-
зи, който се изкачва и остава при Него на Върха на Планина-
та. Отразената слаВа на лицето на Мойсей, когато слезе
от планината след четиридесетдневното си общение с Бога,
147

не се получи Вследствие на едно краткотрайно зърВане, а
чрез дълго и продължително Взиране.
Пряка връзка с небето
Ние Вече споменахме, че размишлението често поставя хо-
рата В положение да могат да получаВат специални настаВ-
ления от Господа. Тук ние трябва да бъдем много Внимател-
ни, особено с изрази като „Бог ми каза...", които моЖем да
чуем дори от някои повърхностни и плътски християни.
Както Библията, така и опитът показВат, че Господ нико-
га не им е казВал такоВа нещо. ТоВа, разбира се, не означава,
че има хора, които се наслаЖдават на специална близост с
Господа и които получаВат откроВения от Него. ПозВолете
ми да завърша тази глава с три примера.
ГоспоЖа Шепърд Вярвала, че Господ и е дал специално уве-
рение, че Всичките й деца ще бъдат спасени. Но когато спо-
делила тоВа с един проповедник, той се отнесъл много скеп-
тично към това откровение. Болният й брат, който ЖиВеел
на другия край на града, не знаел нищо за тоВа. Една вечер,
когато размишляВал Върху Исая 49 глаВа, помолил съпругата
си да занесе на сестра му една белеЖка. БелеЖката съдърЖа-
ла текста на 25 стих: „Аз ще се съдя с оня, който се съди с
тебе, и ще спася чадата ти." Всички деца на госпоЖа Ше-
пърд били спасени В следващите няколко години.
Алфред се наслаЖдаВал на необикноВена близост с Господа.
Неговият приятел Алекс, който също така обитавал в тай-
ното място на Всевишния, Живеел на хиляди мили от него.
Един ден старият Алфред казал на дъщеря си: „Знаеш ли, не
съм срещал Алекс при Трона на Благодатта вече три месе-
ца." Скоро след това пристигнало писмо, което съобщавало,
че Алекс бил умрял преди три месеца.
Било събота следобед. Един млад вярващ бил в канцелария-
та в центъра на града и се борел с Бога в голямо душевно
терзание. Бил почувствал, че Господ го е изоставил. И точ-
но тогава иззвънял телефонът. ОбаЖдал се Алън Смит,
един възрастен човек, който практически Живеел в книгата
на Псалмите. Той му казал: „Искам само да знаеш, че Господ
ми влоЖи в сърцето да се моля за теб." Младият мъЖ бил
148

поразен. Алън бил негоВ случаен познат. По човешки казано,
не е имало никакъВ начин той да знае за негоВите терзания.
И осВен тоВа било много трудно да го намери В канцелария-
та му В събота следобед.
Мърдо Маклауд казВа следното:
„Тези, които ВърВят с Господа чрез Вяра и които Го позна-
ват като сВой Спътник, не могат да не изпитат близост-
та на Неговата лкзбоВ и гршка. За такиВа хора Господ не
мълчи... Християнският опит често пъти съдърЖа един
елемент на тайнственост, непознат на сВета или на оне-
зи, които са Жиби само на име."3
149

ОБУЗДАВАНЕ НА ЕЗИКА
За никого не е изненада, че езикът на християнина е бароме-
търът на негоВия характер, „защото от оноВа, което пре-
пълва сърцето, гоВорят устата" (Мат. 12:346). Достатъч-
но е само да послушаш как гоВори един чоВек, за да каЖеш
къде се намира В духоВно отношение.
ЯкоВ ни напомня тоВа, което ние Вече сме научили от
опит - че макар и малък, езикът е способен на голямо добро
и голяма зло. И Въпреки че чоВекът моЖе да укротяВа Всички
диВи Животни, езикът е нещо, което той не моЖе да укро-
ти: „неудърЖимо зло е, пълен със смъртоносна отроВа". За
разлика от другите природни тВорения езикът моЖе да про-
изВеЖда протиВополоЖни неща - сладко и горчиво, благосло-
вение и проклятие (ЯкоВ 3:1-12).
Но дори и да не моЖем да укротим езика, ние моЖем заВи-
наги да бъдем благодарни на Бога за тоВа, че Той моЖе. Чрез
силата на СВетия Дух Бог моЖе да накара острия език да го-
Вори милостиво, а кл1окарския език - назидателно.
Ето някои от качествата, които трябва да характеризи-
рат нашето говорене:
То трябва да бъде истинно
„Затова, като отхвърлите лъЖата, говорете всеки с блиЖ-
ния си истината; защото ние сме части един на друг" (Еф.
4:25). Бог не моЖе да лъЖе и не моЖе да допусне никого да го
прави. Това означава, че ние трябва да се откаЖем от вся-
какви измислици, благородни лъЖи, преувеличения, ласкател-
ства и неизпълнени обещания. Никога не трябва да преувели-
чаваме докладите за християнското си слуЖение. Секретар-
ката не трябВа да казва, че шефът и го няма, когато той
всъщност е в канцеларията си. Децата не трябва да бъдат
принуЖдавани да лъЖат, че не сме у дома, когато дойде ня-
кой неЖелан гост.
150

Честният чоВек не трябВа непременно да има добра па-
мет. Както казВа Е. Стенли ДЖоунз, „ако казВаш лъЖи,
трябВа да имаш добра памет, за да ги прикриваш; но ако каз-
баш истината, не е необходимо да имаш добра памет - прос-
то казВаш истината. ТоВа е много по-просто."
Трябва да има смисъл
„НикакВа гнила дума да не излиза от устата Ви..." (Еф.
4:29а). Тук „гнила" означава „лоша", „негодна", „безполезна".
Когато се пояВиха касетофоните, ние често се шегуВахме,
като ги скривахме и записвахме разговорите на хората око-
ло масата. Често пъти слушателите се чувстваха много не-
удобно поради празните приказки, които бяха казали. Исус
ни предупреждава, „че за Всяка празна дума, която каЖат чо-
Веците, ще отговарят в съдния ден" (Мат. 12:36). Следова-
телно ние трябва да изповядаме празните си думи като грях
и да ги изхвърляме от речта си.
Трябва да е назидаващо
„...а само онова, което е добро за назидание..." (Еф. 4:296).
ТоВа ще рече, че ние непрекъснато трябВа да се стремим да
говорим така, че да назидаваме другите с тоВа, което каз-
ваме. X. А. Айрънсайд винаги насочвал разговора към назида-
телни теми. Той често обичал да задава въпроса: „Според
теб, какво означава този стих?", след което цитирал някой
дискусионен текст. Ако другият не моЖел да отговори, той
учтиВо предлагал мнението си: „Мислиш ли, че моЖе да озна-
чава това и това?" Обясненията му били незабравими.
Един мой приятел беше започнал да разказва нещо лошо за
друг човек. От думите му личеше, че щеше да последва една
пикантна клк>ка. Но точно по средата на изречението той
се спря и каза: „Не! Няма да продълЖа! Това няма да бъде на-
зидателно." Аз и досега умирам от лкзбопитство да разбера
какво искаше да каЖе той, но за мен това беше един ценен
урок по Владеене на езика.
151

Трябва да бъде подходящо
„Никаква гнила дума да не излиза от устата Ви, а само оно-
ва, което е добро за назидание според нуЖдата..." (Еф. 4:29).
Много е ВаЖно да моЖеш да казВаш подходящото нещо на
подходящото Време. Като един благочестив старейшина,
който застанал до леглото на един умиращ светия и му ка-
зал текста от Песните на Соломон 8:5: „Коя е тая, която
идва от пустинята, опираща се на възлк>бения си?" Или ка-
то един обичан пастор, който облекчил скръбта на едно
опечалено семейство с думите от Псалм 30:5: „Вечер моЖе
да Влезе плач да пренощува, а на сутринта иде радост." Или
като една християнка, която написала писмо на един обез-
сърчен проповедник, завършВайки го с думите от Исая 49:4:
„Но аз си рекох: Напразно съм се трудил, за нищо и напусто
съм изнурявал силата си. Все пак обаче праВото ми е у Гос-
пода и наградата ми е у моя Бог." Когато Александър Уайт
отишъл на посещение при един адвокат, бил посрещнат със
следния Въпрос: „Носите ли някакВо послание за един стар
грешник?" Уайт веднага отговорил с думите, Върху които В
момента размишлявал: „Защото Му е угодно да показВа ми-
лост" (Мих. 7:18). Адвокатът му благодарил, защото това
били единствените думи, които моЖели да му дадат мир и
които отговаряли на нуЖдата на момента. „Дума, казана на
място, е като златни ябълки в сребърни съдове" (Пр. 25:11).
„И дума, навреме казана, колко е добра" (Пр. 15:23)!
Трябва да бъде благодатно
Това, което казваме, трябва да бъде не само подходящо, но и
благодатно. „Това, което говорите, да бъде винаги с благо-
дат..." (Кол. 4:6а). Нашият Господ беше дотолкова благода-
тен, че хората „се удивляваха на благодатните думи, които
излизаха от устата му" (Лука 4:226). Нима Господ не прояви
благодат, като поиска да пие вода от една Жена самарянка -
Той, който е к>деин (Йоан 4:7)? И нима не прояви благодат,
когато каза на треперещата Жена, хваната в прелк)бодейст-
во: „И Аз не те осъЖдам" (Йоан 8:116)? Благодатта изисква
от нас да се Въздържаме от остри и язвителни забелеЖки,
152

от неВнимателни намеци, от саркастичен език. Спомнете
си какВо каза лейди Естър на сър Уинстън: „Сър Уинстън,
ако бях Ваша съпруга, щях да слоЖа В кафето Ви отрова." На
което господин Чърчил отгоВори така: „Лейди Естър, ако
бях Ваш съпруг, щях да го изпия." УЖасно забаВно, но не
уЖасно благодатно, нали!
Нашето говорене трябВа да бъде не само благодатно, но и
„подправено със сол" (Кол. 4:66). Същият Господ, който каза:
„Дай ми да пия"; каза след тоВа и: „Иди, поВикай мъЖа си и
ела тук" (Йоан 4:16). И след като каза, „И Аз не те осъЖ-
дам", добави: ,,...и отсега не съгрешаВай Вече." Думите съ-
дърЖат „острота" и „соленост".
Солта е консервант; тя предпазва от разваляне. Солта
също така произВеЖда ЖаЖда. И така, с нашето гоВорене
ние трябВа да запазваме нормите на моралната чистота от
разваляне и да създаваме ЖаЖда за ЖиВата Вода на Христос.
Трябва да бъде чисто
Разбира се, говоренето на вярващия трябва да бъде чисто.
„А блудство и всякаква нечистота или сребролкзбие да не се
даЖе споменават меЖду вас, както прилича на светии; нито
срамни или празни приказки, нито подигравки, които са неп-
рилични неща, а по-добре благодарете" (Еф. 5:3, 4). Колкото
по-свободно говорим за греха и за моралната нечистота,
толкова по-несериозни започват да ни се струват те и не
само на нас, но и на тези, които ни слушат. Те стават нещо
много познато и ние преставаме да се уЖасяваме от тях.
Наистина в Библията се описват и някои отвратителни
грехове, но това винаги се прави с цел да се създаде отвра-
щение към тях, а не за да бъдат одобрени или подиграни.
Не трябва да използваме клетви
Ние не трябВа да потвърждаваме това, което казваме, като
се заклеваме: „...никак да не се кълнете - нито в небето... ни-
то в земята... нито в главата си да не се кълнеш,... Но гово-
рът ви да бъде: Да!; да!; Не!; не!; а каквото е повече от то-
153

Ва, е от лукаВия" (Мат. 5:34-37). „А преди Всичко, братя мои,
не се кълнете нито В небето, нито В земята, нито с някоя
друга клетВа; а нека Вашето „Да" да бъде „Да"; и Вашето
„Не" да бъде „Не"; за да не паднете под осъЖдение" (ЯкоВ
5:12). Говоренето на християнина трябВа да бъде толкова
последователно и честно, че да не трябВа да има нуЖда да го
потвърЖдава с клетВа. Както беше казал някой: „От клет-
Вите няма никаква полза. За добрия чоВек няма нуЖда да се
кълне, а за лошия няма смисъл да се кълне."
Всички знаем, че е грешно да се използВа името на Господа
напразно, както е грешно да се използват оскърбителни ду-
ми и ругатни. Но какво трябВа да бъде отношението ни към
евфемизмите, т. е. думи или изрази, които се използват
вместо забранени думи или изрази и смекчават тяхното зна-
чение? Трябва да знаем, че тези думи или изрази са наруше-
ния на Библията също толкова, колкото и техните съот-
ветствия.
Как трябва да се дърЖим в съда, когато ни извикат като
свидетели? Когато нашият Господ беше изправен на съд,
първосвещеникът каза: „Заклевам Те в Живия Бог да ни ка-
Жеш Ти ли си Христос, БоЖият Син?" С този въпрос той ис-
каше да Му заповяда да свидетелства като 1одеин под клет-
ва (Лев. 5:1) дали Той е Христос. Исус се подчини на тази за-
повед. За много християни това е отговор и на проблема за
свидетелстването в съда. Но ако някои християни не са убе-
дени, че могат да се заклеват в съда, те могат да свидетел-
стват, като просто потвърждават това, което ги питат.
Това означава, че могат да отговарят на Въпроси и да дават
свидетелски показания, без да се заклеват пред Бога.
То трябва да бъде почтително
Ние не трябва да говорим пренебрежително или непочти-
телно за свети неща. Не трябва да се шегуваме с Писанията
- да изваЖдаме стихове от Библията и да ги цитираме като
шега или стихотворение за забавление. Трябва да се отнася-
ме сериозно към боЖествените неща.
Няма нищо лошо в чистия хумор, но истината е, че прека-
лената несериозност води до изтичане на духовна сила. По-
154

токът от безвкусни шеги и вицове много често е угасявал
Светия Дух в събранията. Забавните анекдоти са прогонва-
ли тържествеността на призива на евангелието.
Христовите слуЖители трябва да избягват да правят
саркастични забелеЖки и хитроумни подмятания. Навикът
да се намесваш във всеки разговор, като пускаш духовитос-
ти, или да привличаш вниманието към себе си с разни анек-
доти, моЖе да ти създаде заслуЖената репутация на духовен
перко.
Трябва да е кратко и по същество
„В многото говорене грехът е неизбеЖен; но който въздър-
Жа устните си, е разумен" (Пр. 10:19). Колкото повече гово-
рим, толкова по-голяма е вероятността да сгрешим. Мо-
Жем да избегнем тази опасност, като устояваме на Желани-
ето винаги да казваме нещо. „Не прибързвай с устата си, ни-
то да бърза сърцето ти да произнася думи пред Бога" (Екл.
5:2). Макар това да се отнася най-вече за заклеването пред
Бога, съветът моЖе да се използва и за всичко останало, ко-
ето казваме.
Всъщност човекът, който много говори, е голям досадник.
В неговото говорене няма паузи. Никой друг не моЖе да
вмъкне нещо в разговора. Той монополизира целия разговор и
вниманието и времето на всеки нещастен слушател.
В заключение бих искал да цитирам едно изказване, което
обобщава всичко това много съдърЖателно. Не зная кой го е
написал, но ми се иска да бях аз:
„Какво трябва да прави християнинът със своя език? Да го
контролира и да се стреми никога да не доминира в един
разговор. Да го тренира така, че да казва винаги по-малко,
отколкото моЖе да каЖе. Никога да не го използва, за да
лъЖе, да казва някакви полуистини, злобни думи, злонаме-
рени намеци, саркастични забелеЖки, оскърбления или праз-
ни приказки. Винаги, когато обстоятелствата позволяват
това, да го използва за свидетелство, изповед или насърче-
ние. Ако е един от онези странни хора, на които им е мно-
го трудно да каЖат „Благодаря", ще трябва да се научи да
155

произнася тази дума и да изгонВа от себе си злата гор-
дост, която му пречи да я произнася."
Езикът трябВа да следба мисълта, а не да я изпреВарВа.
Мнозина са хората, които са съжалявали за казаните от тях
думи, малцина - за мълчанието. Който гоВори - сее, а който
слуша - Жъне.
156

ПРОСТИ НИ ЗА КЛЮКИТЕ
Преди няколко години В списание „АТЛАНТА" се пояВи след-
ната забелеЖка:
„Аз съм по-смъртоносен от уЖасяващия снаряд на гаубица.
СпечелВам, без да убиВам. СъсипВам семейства, разбиВам
сърца, опропастяВам Животи. ПътуВам на крилете на Вя-
търа. Нито една съВест не е достатъчно силна, за да ме
уплаши, нито една чистота не е достатъчно голяма, за да
ме Възпре. Не ме е гршка за истината, не уваЖавам спра-
ВедлиВостта, нямам милост към беззащитните. Моите
ЖертВи са безкрайни като морския пясък и също толкоВа
невинни. Никога не забравям и рядко прощаВам. Името ми
е Клк>ка!" (Избрано)
МоЖе би, когато е написал следните думи, ЯкоВ е мислел
точно за греха на клк>карстВането: „...ние Всички грешим В
много неща; а който не греши В говорене, той е съВършен
мъЖ, способен да обуздае и цялото тяло" (ЯкоВ 5:2).
ТолкоВа е лесно и естествено да кл1окарстВаш, а е толко-
Ва трудно да се освободиш от този наВик.
Какво е клк>ката? Уилям Маршал казва, че това е изкуст-
вото да се правиш, че не казваш нищо, а да казваш много не-
що. Бил Готард казва, че клк>ката означава да споделяш ин-
формация с някого, който нито участва В проблема, нито
моЖе да помогне с нещо за неговото разрешаВане. МоЖем да
разширим малко тази дефиниция и да каЖем, че клкЖата е
начин да гоВориш обидно за някого, който отсъства в този
момент. Клкзката поставя сВоята ЖертВа В неблагоприят-
на сВетлина. Тя казВа неща, които не са лкзбезни, не са нази-
дателни и не са необходими. Клк>ката означаВа да злослоВиш
по адрес на някого зад гърба му, вместо да му го каЖеш лице
В лице. Тя е един Вид убийстВо на характера.
Библията изобличава много сериозно този навик.
157

„Да не обикаляш меЖду лкздете си като одумник" (ЛеВ.
19:16а).
„Одумникът обхожда и откриба тайните; а Верният духом
потайВа работата" (Пр. 11:13; ВЖ. също 20:19).
„Опак чоВек сее раздори; и шепотникът разделя най-близки
приятели" (Пр. 16:28).
„Думите на шепотника са като сладки залци и слизат на-
Вътре В корема" (Пр. 18:8).
„Дето няма дърВа, огънят изгасВа; и дето няма шепотник,
раздорът престава" (Пр. 26:20).
В Римляни 1:30 ПаВел Вклк>чВа клк>карите В един списък с
убийците и безнраВстВените хора.
„Не казвай на никого, че съм ти казал!"
Понякога се опитваме да прикрием клк>ката, като се прест-
руваме, че споделяме даден проблем като повод за молитВа:
„Искам да ти каЖа нещо като проблем, за който да се мо-
лиш. Знаеш ли, че..." Понякога си мислим, че ако каЖем нещо
като тайна, не съгрешаВаме. Но често резултатът е та-
къВ:
ДВе Жени разговаряли В Бруклин.
-	Мария ми каза, че ти си й казала оноВа нещо, за което ти
казах да не и казваш.
-	КакВа подла Жена! Казах й да не ти казВа, че съм й каза-
ла.
-	О, аз й казах, че няма да ти каЖа, че ми е казала, така че
не й казВай, че съм ти казала.
В сВоята книга „Сезони на ЖиВота" Чарлз Суиндъл гоВори
158

за хората, които обичат да разпространяват слухове (един
Вид клк>ки). Ето какбо казВа той:
„Онези, които хранят умоВете си със слухоВе, са дребни и
подозрителни души. Те изпитват удоволствие да разгова-
рят на полутъмни места и да пускат фини бомбички в
умовете на другите, които да избухват мигновено под въз-
действие на една-единствена искрица внушение. Утеша-
ват се само когато станат уЖ невинни канали на несигур-
на информация... никога източник. Вездесъщото „КазВат,
че..." или „Чу ли, че...", или „Научих, че..." осигуряват сигур-
ността на разпространителя на слухове.
„Чу ли, че скандалната Мраморна мемориална църква е на
път да се разпадне?"
„Разбрах, че Петър и Мария ще се развеЖдат... КазВат, че
тя му е изневерила."
„Говори се, че неговите родители имат много пари..."
„Разбра ли, че пастор Стойчев бил помолен да напусне пре-
дишната си църква?"
„Научих, че синът им взимал наркотик... и че са го хванали
да краде в магазина..."
„Някой каза, че е тлее е налоЖило да се оЖенят..."
„Някой спомена, че той много пие..."
„Чух, че била голяма флиртадЖийка... Внимавай!"
„Носи се слух, че той най-сетне е успял да се добере някак
си до върха..."
„Вече няколко души ми казват, че на него не моЖе да се
разчита."
Всички знаем, че докато се предават от един на друг, клк>-
159

ката и слухът неимоверно набъбват. Всеки човек добабя по
нещо отрицателно към историята, така че последният Ва-
риант има тВърде малко общо с първоначалния.
Павел споменава имена, но защо?
Някой моЖе да Възрази, че и ПаВел е гоВорил критично - за
Хименей и Александър (1. Тим. 1:18, 20), за фигел и Ермоген
(2. Тим. 1:15) и за коВача Александър (2. Тим. 4:14). Йоан съ-
що не е пощадил Диотреф (3. Йоан. 9, 10). ТоВа наистина е
така. Но какВа е целта на тази критика? Целта на тази
критика е да се предупредят Вярващите относно тези хора,
а не да се отправят клевети срещу тях.
Често пъти се налага ръководителите на местното съб-
рание да обсъЖдат поведението на отделни хора, за да пред-
приемат някакви дисциплинарни или поправителни мерки.
Но целта на това обсъЖдане не е хората да бъдат униЖени
и опозорени, а да им се помогне. То няма нищо общо с клк>ка-
та.
Има няколко полоЖителни стъпки, които моЖем да предп-
риемем, когато искаме да разрешим Въпроса с кл!оката.
Най-напред моЖем да се поинтересуваме за източника. Па-
вел ни дава такъв пример В 1. Коринтяни 1:11: „Защото ня-
кои от Хлоините домашни ми казаха за Вас, братя мои, че
меЖду Вас имало разпри."
На Второ място моЖем да поискаме разрешение да каЖем
името на клкзкара на заинтересования: „Имаш ли нещо про-
тив, ако му каЖа това, което току-що ми каза за него?"
Обикновено реакцията е приблизително следната: „Не, мо-
ля те, не му казВай. ТоВа ще слоЖи край на нашето приятел-
ство."
МоЖем също така да откаЖем да чуем клк>ката, като
вметнем съвсем учтиво, че предпочитаме да не слушаме по-
вече, или като се опитаме да насочим разговора към някоя
по-назидателна тема. „Ако няма кой да чуе кл1оката, няма
да има и кой да я каЖе. Когато слушателят оглушее, говори-
телят ще онемее" (Уилям Маршал).
Има една турска погоВорка, която казВа: „Който клкЖарс-
тва пред теб, ще кл1окарства и за теб."
160

ИЗПИТАНИЕ НА ТЪРПЕНИЕТО
ТоВа се случи на едно събрание на църкВата. Той не моЖа да
налоЖи сВоето мнение и малко no-късно Вече гореше от гняВ.
Ръцете му яростно Жестикулираха, докато изливаше гнеВа
си В поток от ругатни. Очите му блестяха, брадата му
трепереше, кокалчетата на ръцете му побеляха. Накрая
той изкрещя: „Аз си отиВам и Господ си отиВа заедно с
мен!" Но никой не си помисли, че той е сВят чоВек. И никой
не поВярВа, че Господ ще тръгне заедно с някого, който е
толкоВа избухлиВ.
Картината се сменя. Неделя сутрин е. Семейството се
приготвя за църкВа. Децата се мотаят, бащата крещи, май-
ката се Върти около печката и цялата къща е обърната с
главата надолу. Но повод за безпокойство няма. Скоро цяло-
то семейство седи чинно на своето място В църквата с ан-
гелски усмивки и ореоли над главите.
Сега пък е навечерието на Коледа. Всички се щурат насам-
натам като обезумели и купуват ненуЖни подаръци за хора,
които си имат всичко. НапреЖението расте. Нервите са
опънати като струни, които всеки момент ще се скъсат.
Една неучтива забелеЖка - и скандалът избухва. Започва ис-
тинска битка! Да, това е начинът, по който празнуваме
роЖдението на смирения и кроткия Исус!
Животът е пълен с проверки на хладнокръвието, хитро
маскирани като стресове. Някой току-що е блъснал новата
ти кола на паркинга. Самолетът е закъснял. Сервитьорът е
изклЬчително непохватен и е излял супата върху панталона
•пи. Телефонът звъни в 3.30 сутринта: „Извинете, сигурно
съм сбъркал номера." Тъкмо затВаряш и телефонът пак звъ-
ни. Същата грешка. Малкият ти син е разсипал боя върху
скъпото ти пиано, а кучето е съборило и сдъвкало уникална-
та стара картина.
Няма по-лоша реклама за християнската вяра от избухли-
Востта и нищо не свидетелства по-силно за преобразяваща-
та сила на Христос от човек, който реагира спокойно и
161

хладнокръвно при Всякакви трудни ситуации. Никак не е чуд-
но, че Писанията казВат: „Който скоро не се гнеВи, е по-до-
бър от храбрия, и който Владее духа си - от заВоеВател на
град" (Пр. 16:32).
Време за гняв
Някой моЖе да каЖе, че В Ефесяни 4:26 Писанието ни позво-
лява да се гневим: „Гневете се, но не съгрешавайте; слънце-
то да не залезе в разгневяването ви". Това наистина е така.
Има време и за гняв. Ние трябва да се гневим, когато Гос-
под е опозорен. Така например Исус се разгневи, когато хора-
та превърнаха дома на Неговия Отец в разбойнически вер-
теп (Мат. 21:13). Също така трябва да се гневим, когато
някои хора се отнасят лошо към други хора. Казано кратко,
моЖем да се гневим заради Господа и заради другите хора, но
не и заради себе си. Трябва да се дърЖим като лъвове по от-
ношение на БоЖията кауза и като агнета по отношение на
своята. И дори тогава има опасност справедливият гняв да
премине в грешна ярост. Яростта е гняв, на който юздата е
свалена. Затова Павел казва: „Гневете се, но не съгрешавай-
те; слънцето да не залезе в разгневяването ви."
На тази единствена заповед да се гневим се противопос-
тавят десетки други, които ни наставляват да бъдем дъл-
готърпеливи и баВни да се гнеВим.
„Нека Всякакво огорчение, ярост, гняв, вик и хула, заедно с
всяка злоба, да се махнат от Вас; и да бъдете благи един
към друг, милостиви; прощавайте си един на друг, също
както и Бог в Христос е простил на вас" (Еф. 4:31, 32).
„А плодът на Духа е: ...дълготърпение..." (Гал. 5:22).
„...със съвършено смирение и кротост, и дълготърпение,
като си претърпявате един на друг с любов" (Еф. 4:2).
„...подкрепяни с пълна сила според мощта на Неговата сла-
ва, за да издърЖите и дълготърпите всичко с радост"
(Кол. 1:11).
162

„Ядовитият чоВек постъпВа несмислено" (Пр. 14:17а).
„Който не се гнеВи скоро, показва голямо благоразумие, а
който лесно се гнеВи, прояВяба безумие" (Пр. 14:29).
„Яростният чоВек повдига препирни, а който скоро не се
гневи, усмирява крамоли" (Пр. 15:18).
„Гневлив човек възбуЖда препирни и сприхав човек безза-
конства" (Пр. 29:22).
„Благоразумието на човека възпира гнева му и слава е за
него да се не взира в престъпление" (19:11).
„Безумният изригва целия си гняв, а мъдрият го задърЖа и
укротява" (Пр. 29:11).
Господ попита Йона: „Добре ли е да негодуваш?" Добре би
било следващия път, когато се изкушим да избухнем в гняв,
да си спомним този въпрос. Не забравяйте, че меЖду гнева и
греха има само една крачка. МоЖе би няма да е зле да си при-
помним какво е правил Юлий Цезар, когато са го ядосвали -
преди да отговори, си е казвал наум цялата азбука.
Когато един приятел направи забелеЖка на един христия-
нин за избухливия му характер, обвиненият каза: „Добре де,
добре. Моят яд не продълЖава дълго." Приятелят отговори:
„Скъпи момко, земетресението също не продълЖава дълго,
но докато трае, прави наистина големи поразии!"
163

КАК ДА СЕ ОБЛИЧАМ?
„КакВо? Да не искаш да каЖеш, че светостта има нещо об-
що с дрехите, които носим? Не! ТоВа, което е Вътре В чоВе-
ка, има значение. Бог се интересува от тоВа, което сме, а не
от оноВа, с което сме облечени."
Този аргумент зВучи убедително, но истината е, че Бог се
интересуВа и от двете, защото знае, че често пъти нашата
външност е показател за нашата вътрешност. Чуйте как
Той осъЖда дъщерите на Сион:
„В същия ден Господ ще отнеме славата на дрънкалките,
мреЖените забрадки и луничките, обеците, гривните и
тънките була, и главовръзките, вериЖките около глезени-
те и поясите, парфкшените кутии и хамайлиите, пръсте-
ните и обеците на носа, мантелата и туниките, шаловете
и кесиите, огледалата и тънките ризи, чалмите и покрива-
лата. И вместо благоухание ще има гнилота, вместо пояс
- въЖе, вместо накъдрени коси - плешивост, вместо наг-
ръдник - опасване с вретище, и вместо красота - белези
от изгаряне" (Ис. 3:18-24).
Защо се интересува Бог от външността ни? Отговорът е
даден в 16 стих:
„ПонеЖе сионските дъщери са горди и ходят с надигната
шия и безсрамни очи, ходят също ситно и дрънкат с нозе-
те си."
Тяхната натруфена и показна външност е била показател
за тяхната гордост и суета.
164

Няколко съвета за нашия гардероб
И така, нека сега да разгледаме някои принципи, които ни
даВа СлоВото, за да може Христос да бъде Господар на на-
шия гардероб.
ПърВо, дрехите ни трябВа да бъдат скромни и сдържани.
„Така и жените да украсяВат себе си... със скромност и цело-
мъдрие" (1. Тим. 2:9). Понятието „скромност" може да има
различни н1оанси на значение, един от които със сигурност е
„приличие". Приличното облекло не излага на показ големи
части от анатомията на човешкото тяло с намерение да
съблазнява. То не затрудняВа никой друг ВярВащ да жиВее ка-
то християнин.
ОсВен тоВа облеклото не трябВа да приВлича Вниманието
и да бъде нещо като реклама на чоВека. Ние не жиВеем на зе-
мята, за да привличаме Вниманието на другите към себе си,
а за да прославяме Христос (Йоан 3:30; Кол. 1:86). Както
казва Дж. Ръсел Хоуден, „работата на християнина е да
прославя Христос, а не своята кесия, своя шивач или самия
себе си".
И така, ние трябва да избягваме двете крайности. От ед-
на страна, не трябва да бързаме да подражаваме на сВета и
да се обличаме и държим според най-ноВите модни тенден-
ции. А от друга, не трябВа да бием на очи, като се обличаме
старомодно или прекалено небрежно. Нека отноВо да цити-
раме Хоуден: „Бог нито ни заповядва, нито ни препоръчва да
бъдем размъкнати или немарливи. Немарливостта в един
човек или в неговото облекло не е признак на духовност. Ако
телата ни са храм на Светия Дух, то всичко красиво, добро
и прилично им принадлежи по право." Все още е приложимо
старото правило: „Не бъди първият, който въвежда ноВо-
то, нито последният, който изпраща старото."
Ние трябВа да имаме скромно количество дрехи. В един
свят с такива огромни нужди като нашия не е особено ху-
манно християните да поддържат гардероби, които прили-
чат на малки магазини за конфекция.
По същата тази причина трябва да избягваме да купуваме
и дрехи на прекомерно високи цени: „...не с плетене на косата
или злато, или бисери, или скъпи дрехи" (1. Тим. 2:9а).
„Вашето украшение да не е външно, тоест плетене на ко-
165

cama, кичене със злато или обличане със скъпи дрехи" (1.
Петр. 3:3). ТоВа, разбира се, не означаВа, че Винаги трябВа да
купуВаме най-еВтините неща. ТоВа би било една лоша иконо-
мическа политика. ТрябВа да Вземаме под Внимание както
цената, така и качеството. Така например, ако си купим ня-
кои еВтини обуВки, моЖе да се налоЖи да похарчим много по-
Вече пари за лекар поради проблеми с краката, отколкото
ако дадем малко поВече и си купим обуВки с по-добро качест-
Во и Външен Вид.
Дрехите ни трябВа да бъдат чисти и спретнати. Мръсно-
то и размъкнато облекло не е добро сВидетелстВо за Спаси-
теля. Както казВа Осуалд Чеймбърс, „небрежността обиЖ-
да СВетия Дух".
Облеклото на християнина трябВа да показВа негоВия пол.
ОбикноВено В подкрепа на тази теза се цитира текстът от
Второзаконие 22:5: „Жена да не носи мъЖко облекло, нито
мъЖ да се облича с Женска дреха; понеЖе Всички, които пра-
Вят тоВа, са мерзост пред Господа, твоя Бог." Този стих е
насочен глаВно срещу трансВестизма - неестествената
склонност на някои хора да обличат дрехите и да Възприе-
мат поВедението на другия пол. Но той също така моЖе да
се прилоЖи и за дВиЖението за уеднакВяВане на полоВете и
заличаване на разликите В полоВете по отношение на при-
ческите и облеклото. Няма никакво съмнение, че Бог мрази
смесВането на половете. Но ако една Жена носи панталони с
Женска кройка, никой няма да каЖе, че е мъЖ; нито ако един
шотландец си слоЖи късата поличка, някой ще каЖе, че е Же-
на.
Като цяло, нашето облекло трябВа да ни показВа като
достойни представители на Господа тук, на земята. То мо-
Же да варира в зависимост от местната култура и истори-
ческия период, в който Живеем. И никога не трябва да забра-
вяме, че външният ни вид моЖе да унищоЖи посланието, кое-
то носим. Киркегаард разказва как В един цирк избухнал по-
Жар и клоунът хукнал към града, без да съблече косткша си,
за да предупреди Жителите за опасността от разпростране-
ние на поЖара. „Като чуха негоВите викове, хората започна-
ха да се смеят. Той се дърЖеше точно както се очаква от
един клоун. Така градът изгоря, защото костк>мът на клоу-
на унищоЖи неговото послание."
166

Това, което е вътре
Библията слага ударението на Вътрешния чоВек, а не на Вън-
шния му Вид. Обърнете Внимание на текста В Колосяни 3:12-
14:
„И така, като БоЖии избрани, сВети и Възлкзбени, облече-
те се с милосърдие, благост, смирение, кротост, дълго-
търпение; като си претърпяВате един на друг и един на
друг си прощавате, ако някой има оплакване против няко-
го; както и Господ е простил на Вас, така прощавайте и
вие. А над всичко това облечете се в лк)бовта, която
свързва всичко в съвършенство" (Кол. 3:12-14).
И нека се върнем отново към Тимотей 2:9, 10: „Така и Же-
ните да украсяват себе си... с добри дела..."
Облечи светостта и на Господа се поклони,
наведи глава и Неговата слава възгласявай!
СлоЖи подчинението и тамяна на скромността,
коленичи пред Него и Му се възхищавай!
167

ДА ГОВОРИМ ИСТИНАТА
ПраВилно ли е да се лъЖе? На този Въпрос има само един от-
гоВор: Бог не моЖе да лъЖе и не моЖе да позВоли на никой
друг да го праВи. Деветата заповед изрично забраняВа да се
свидетелства лъЖливо. Християните трябва да се отка-
Жат от лъЖите и да говорят „всеки с блиЖния си истина-
та" (Еф. 4:25). Сатана е бащата на лъЖата (Йоан 8:44) и ние
не трябва да му подраЖаваме.
Денис де Хаан ни напомня, че „нечестността има много
лица. Тя дава обещания, без изобщо да възнамерява да ги
спазва. Не се обаЖда, ако й вземат по-малко пари, отколко-
то трябва. Ако й дадат нещо по погрешка, не го връща (т.
е. нечестността пораЖда краЖба). Тя прикрива истината,
за да извлече лична изгода. ЛъЖе, за да прикрие грешките
си."
Истина е, че Библията съдърЖа разкази за лъЖи, но това
не означава, че ги одобрява. Авраам е излъгал за Сара, че му е
сестра (Бит. 12:10-20; 20:2). Исаак е излъгал за Ревека (Бит.
26:7). Анания и Сапфира са излъгали пред Бога за сумата, ко-
ято са искали да дадат (Деян. 5:1-11).
Има случаи, когато БоЖиите хора не са лъгали, но не са
казвали и цялата истина. Така например еврейските баби са
казали, че еврейките са раЖдали бебетата, преди те да оти-
дат при тях Изх. 1:19). фактът, че Бог е одобрил техните
действия, показВа, че те не са излъгали. Мойсей е поискал
разрешение от фараона да позволи на израелците да излязат
за три дни в пустинята, за да принесат Жертва на Йеова,
техния Бог (Изх. 5:3). Той е знаел, че ако фараонът откаЖе
да изпълни по-малката им молба, ще откаЖе да изпълни и по-
голямата - т. е. да ги пусне да си отидат заВинаги. Аод е
имал тайно послание от Господа за цар Еглон. Той не го е
открил докрай и не е казал, че посланието съдърЖа заповед
за неговата смърт (Съдии 3:12-30). Когато Господ е заповя-
дал на Самуил да помаЖе Давид за цар, Той му е казал да ка-
Же само, че е дошъл да поЖертва на Господа, ако Саул го по-
168

numa (1. Царе 16:1-3). ToBa наистина е било така. Той наис-
тина е принесъл Жертва на Господа, но тоВа не е било цяла-
та истина. Той не е бил длъЖен да казба Всичко.
Понякога хората изВиняВат лъЖата, като казВат, че цел-
та опраВдаба средствата. Да правиш зло, за да дойде добро,
е един Вид йезуитщина, която Писанията заклеймяват (Рим.
3:8).
Най-голямата трудност идва, когато казването на исти-
ната поставя В опасност Живота на някой човек. Класичес-
кият пример за това са случаите на укриване на евреи от
християни по Време на окупацията от нацистите. Войници-
те са чукали на вратите на къщите и са питали: „Има ли
тук евреи?" Отговорът „Няма" е чиста лъЖа, но Всеки друг
отгоВор би означаВал смърт както за еВреите, така и за до-
макините. КакВо би трябвало да се отговори в такива слу-
чаи?
Някой би казал: „Да каЖем истината и да оставим послед-
ствията в ръцете на Господа." Последствията почти сигур-
но са смъртно наказание.
Другата възмоЖност е да се доверим на Бога и да оставим
Той да ни помогне да дадем правилния отговор, който няма
да бъде нито лъЖлив, нито ще предизвика нашето преслед-
ване. Бог моЖе да направи това, макар и не Винаги да избира
да го прави.
Някои смятат, че в свят като нашия понякога е необходи-
мо да се избере по-малката от двете злини. В този случай
лъЖата, макар и нещо неправилно, е по-малката злина, от-
колкото да причиниш смъртта на невинни хора. Това моЖе
да се използва като средство само когато става въпрос за
Живота на други хора.
Други цитират текста от Деяния 5:29, където Петър и
апостолите казват: „На нас подобава да се покоряваме на
Бога, отколкото на човеците." Бог казва: „Не убивай" (Изх.
20:13) u освен това казва: „Избавяй ония, които се влачат на
смърт, и гледай да задърЖиш ония, които политат към кла-
не. Ако речеш: Ето, ние не знаехме това!; то Оня, който
претегля сърцата, не разбира ли? Оня, който пази душата,
не знае ли и не ще ли въздаде на всеки според делата му?"
(Пр. 24:11, 12)
И едно последно съобраЖение. Има някои действия, които
169

не са добри сами по себе си, но които стаВат добри, когато
показват присъствие на истинска спасителна Вяра. По прин-
цип принасянето на Исаак от АВраам В ЖертВа би се счита-
ло за убийстВо, но Бог го одобряВа, защото то показВа ис-
тинността на негоВата Вяра (ЯкоВ 2:21). Подобно на тоВа и
укриВането на шпионите от РахаВ би се смятало за измяна,
но Бог я опраВдаВа, защото чрез тоВа сВое дело тя показВа,
че наистина ВярВа В Господа (ЯкоВ 2:22). Махнете Вярата
от тези дВе дела и те ще станат зли.
Както Вече казахме, тоВа е един много деликатен Въпрос.
За щастие, на поВечето от нас няма да се налоЖи да го раз-
решаВат. За хилядата и един проблема разрешението е след-
ното: говорете истината и никога не лъЖете. Нека отново
цитираме Денис де Хаан: „ЛъЖата подкопаВа доВерието, по-
раЖда подозрения и разрушава приятелствата. Но най-лошо-
то е, че тя обиЖда Бога, който е източникът на всяка исти-
на."
170

МОРАЛНИТЕ ДИЛЕМИ
Humo едно разглеЖдане на Въпроса за християнската сВя-
тост не моЖе да бъде пълно без обсъЖдане на етичната му
страна, т. е. проблема за тоВа кое е добро и кое - зло, кое е
правилно и кое - погрешно. Всяко чоВешко общестВо предла-
га безброй изкушения и Възможности за компромиси, заоби-
каляния на закона и измами. Изкушенията стаВат особено
силни, когато стаВа дума за пари. ТоВа е накарало Волтер да
каЖе: „Щом стане Въпрос за пари, Всички хора започВат да
изпоВядВат една религия." Всеки християнин трябВа да прие-
ме думите на Волтер като едно предизвикателство и да се
стреми да докаЖе тяхната погрешност.
Един бизнесмен казал, че неговата философия се базира на
следния принцип: „Бизнесът е като параВан: той моЖе да
стои прав само когато е нагънат." Други са достатъчно
откроВени, за да си признаят, че Веднага ще фалират, ако ра-
ботят според принципите на ПропоВедта на планината. С
други думи, те изобщо не могат да оцелеят, ако работят
честно.
Нека да изброим някои нарушения на етиката, които се
срещат много често днес: подправяне на данъчните доку-
менти, надуване на разходните сметки, нечестна реклама,
даване на подкупи и бакшиши, фалшифициране на теглилките
и кантарите, продаване на нискокачествена продукция, над-
писване на чековете (надвишаване на сумата в банковата
сметка), обявяване на банкрут с цел избягване от кредито-
рите. Други неетични практики вклкзчват плагиатството,
използването на слуЖебни машини и средства за лични нуЖ-
ди, непълно оползотворяване на работното Време, сВиде-
телстВане за Христос 6 работно време, въздърЖане от ра-
бота за Господа, неспазване на законите за уличното двиЖе-
ние, нарушаване на обещанията, неспазване на определеното
време за срещи и посещения и др.
Допустимо ли е един адвокат християнин да пледира, че
неговият клиент е невинен, когато знае, че той е Виновен?
171

МоЖе ли един cmkmpg християнин да сербира алкохол на
пътниците В самолета? МоЖе ли търгоВският агент да
приема от клиентите си подаръци и благодарности ВъВ Вид
на пари? Или един мисионер, който моЖе да си спести дни
или дори седмици закъснение само ако даде подкуп на бкзрок-
рата, от когото заВиси престоят му В чуЖдата страна.
ТрябВа ли да го напраВи? Един студент има ВъзмоЖност да
се яВи на изпит отделно от групата - моЖе ли да го напра-
Ви? Лошо ли е да се продават продукти, за които се знае, че
причиняват рак? Ако на едно християнско училище със зат-
руднено материално полоЖение предлоЖат 500 000 лева от
местната пивоварна фабрика, моЖе ли директорът да прие-
ме този подарък? Ако един пациент настоява пред лекар
християнин да подпише застрахователен иск, за който и
двамата знаят, че е фалшив, трябва ли да подпише? Един
доставчик на строителни материали е член на местната
данъчна комисия. Ако клиентите купуват от него, могат да
получат данъчни оценки, по-ниски от реалните. Те така или
иначе трябва да купуват от някого. Защо не от него?
Високата цена на честността и нечестието
Да вземем за пример един грък, който притеЖава малък
ресторант. Идва местният инспектор и, след като оглеЖда
ресторанта, прави един дълъг списък с промени, които
трябва да бъдат извършени: нов респиратор за печката, но-
ва машина за рязане на месо, нови маси и столове и т. н.
Всичко това струва десетки хиляди. Накрая инспекторът
казва: „Стига да поискаш, всичко това моЖе да ти струва
само 1000 лева." Ако собственикът откаЖе да му ги даде,
инспекторът ще каЖе: „Давам ти срок от две седмици. Ако
дотогава промените не са направени, затваряш ресторан-
та."
Когато мостът над Такома бил завършен, един застрахо-
вателен агент имал нещастието да подпише полицата. Той
бил толкова сигурен, че мостът няма да падне, че прибрал
всички премии в дЖоба си. Един ден задухал силен вятър и
причинил такава вибрация в конструкцията, че мостът се
срутил във водата.
172

Никой не отрича, че често пъти на християните им се на-
лага да Вземат много трудни решения, но трябВа да се знае,
че погрешното решение се Взема по-трудно.
Адам Кларк работел В магазин за платоВе. Шефът му за-
поВядал, когато мери копринените платоВе, да ги разтяга
поВече. Адам отговорил: „Господине, Вашата коприна моЖе
и да се разтяга, но моята съВест - не." По-късно Бог го из-
ползВал, за да напише един коментар Върху Библията, на
който стои неговото име.
В друг магазин един купуВач казал на продаВача да му от-
пусне малко поВече плат, без да плаща допълнително за него.
„ДаВай - казал клиентът, - шефът ти не гледа." ПродаВа-
чът отговорил: „Моят Шеф Винаги гледа."
Дик ф. започнал нова работа, В която му се налагало да
пътува по цяла седмица със своя инструктор. На края на
Всеки ден инструкторът записвал времето, прекарано при
различните клиенти. И макар че често пъти то било седем
часа или дори по-малко, той го закръглял на осем часа и ка-
рал Дик да праВи същото и със своето работно време. Дик
възразил, че като християнин той не моЖе да го напраВи до-
ри и от това да зависи работата му. Инструкторът реаги-
рал много ядосано, но Дик запазил работата си и по-късно
станал мисионер в Еквадор.
Когато Хералд Г. бил нает да разнася пакетчета с чипс по
супермаркетите, му било казано да носи със себе си остър
молив, с който да продупчва пакетчетата на конкурентите.
Така в пакетчетата влизал въздух, който оВлаЖнявал и раз-
валял картофките. Херълд отказал, но въпреки това не бил
изхвърлен от работа. Понякога работодателите разбират,
че честните хора са най-добрите работници.
Боб Б. работел в един магазин за мъЖко облекло. ВеднъЖ
управителят, който се смятал за християнин, му казал, че
ще има разпродаЖба на мъЖки костк>ми. После му наредил
да се качи на горния етаЖ и да свали всички косткзми, които
обикновено се продавали за 150 долара, да им постави ноВи
173

emukemu, на koumo ga слоЖи цена 200 долара, и след тоВа да
я зачеркне и да напише 175. Боб не се съгласил да избърши
тоВа и трябВало да напусне. Бог го Възнаградил, като го при-
зоВал за слуЖение.
БоЖието обещание е сигурно. „Ония, които слаВят Мене,
тях ще прослаВя Аз" (1. Царе 2:30). МоЖе би ще се налоЖи да
платим някакВа цена, но Господ Винаги ще Възнагради СВои-
те хора, които постъпват праВедно.
174

ГОСПОДИ, ПРЕЧУПИ МЕ!
Било Времето, когато над Руанда духали ВетроВете на съ-
Живлението и когато един от признаците на съЖивлението
бил духът на съкрушението, който бил излят над ВярВащи-
те от тази страна. Преподобният КеВин Бейкър бил изпра-
тен от Англия от негоВата деноминация, за да обучаВа хора
за слуЖение.
Докато преподавал В семинарията, теологията му стаВа-
ла Все по-либерална и по-либерална. Той започнал да насаЖда
съмнения и отрицания на БоЖието СлоВо. В курса имало и
една малка група, състояща се от студенти, които Всички
наричали „абалокеле", т. е. „новородените". Тези мъЖе се
срещали Всяка сутрин В 4.00 часа, за да се молят заедно. Ко-
гато КеВин чул, че новородените се молят за него, бил мно-
го обиден. В края на краищата той бил пастор на църквата,
а те - невеЖи туземци.
Един ден Кевин решил да извика водача на групата и да го
нахока хубаво. Човекът седял тихо и търпеливо изслушал
всички укори и унизителни думи. Накрая казал: „Но вие дейс-
твително имате нуЖда от помощ." Преподобният професор
се разярил повече от всякога.
Групата от новородени продълЖила да се моли и Бог за-
почнал да работи В ЖиВота на преподобния мистър Бейкър.
Постепенно той започнал да осъзнава колко много се е от-
далечил от ортодоксалната вяра. Накрая изобличението би-
ло толкова голямо, че той отишъл при епископа и му приз-
нал, че макар и да е приемливо за църквата, неговото учение
е противно на истините на Писанието.
Епископът бил уЖасно разочарован от евангелската пози-
ция на Кевин. Той скрил лицето си с ръце и Възкликнал: „О,
КеВин, сега Вече ти няма никога да станеш епископ!" КеВин
отговорил: „СлаВа на Господа!"
175

Съкрушителният натиск
Под Влиянието на СВетия Дух КеВин се почуВстВал длъжен
да отиде при Водача на новородените и да му се извини. За
него тоВа било много унизително - той, духовник В една
толкова престижна деноминация, да трябВа да се изВинява
на един чернокож студент! Кевин много се съпротивлявал
на тази идея, но напрежението растяло все повече и повече.
Трудно му било да рита срещу ръжен. Не могъл да намери
мир, докато не решил да отиде. Напълно съкрушен, той се
качил на колата си, запалил мотора и започнал да репетира
кратката си извинителна реч.
В момента, в който стигнал до вратата, водачът на но-
вородените се появил и казал: „Алилуя!" Той знаел, че негови-
те молитви са получили отговор. Тогава за първи път Кевин
прегърнал чернокож и за първи път направил това от сърце.
След това спасените поканили Кевин да се присъедини към
тях за молитва в 4.00 сутринта. Това изобщо не влизало в
задълженията му като духовник и Кевин започнал да се изви-
нява, че не може да дойде. Те го изслушали търпеливо, а след
това го помолили: „Не бихте ли опитали поне една седми-
ца?" Безсилен да се съпротивлява повече, той се съгласил.
Скоро след това почувствал такова духовно извисяване в
молитвата, каквото никога преди това не бил преживявал.
Когато управата на училището разбрала, че един от тех-
ните учители се среща със студентите за молитва в 4.00
часа сутринта, тя решила, че това ще повлияе пагубно на
интересите на семинарията. В резултат на това било взе-
то решение преп. г-н Бейкър да бъде преместен в друго учи-
лище и да се забранят всякакви събирания на територията
на училището преди 7.00 ч. сутринта.
Спасените поставили проблема пред Господа и като по-
мислили малко, решили, че е по-добре да се подчиняват на
Бога, отколкото на човеците. И тъй като продължили да се
срещат за молитва, били изгонени от семинарията няколко
седмици преди завършването. Били огорчени, но не и ожес-
точени. Приели това решение смирено и без да обвиняват
никого, но почувствали, че брат Кевин все още продължава
да храни чувства на ожесточение към епископа. Затова
отишли при него и му предложили да си признае лично тези
176

чуВстВа. Този път КеВин не се съпротивлявал. Отишъл при
епископа Веднага, изяснил случая и прежиВял едно радостно и
продължително съживление в живота си.
Да го улучиш В сърцето
От всички елементи на светостта съкрушението е най-
важният и най-влиятелният елемент. Когато говорим за
съкрушен човек, ние имаме предвид човек, чиято воля се е
подчинила на Божията воля. Когато го ударят по едната бу-
за, този човек обръща и другата. Както казва Е. Стенли
Джоунс:
„Обръщайки другата си буза, ти обезоръжаваш своя враг.
Той те удря по едната буза, а ти със своята морална сме-
лост, го удряш право в сърцето, като си обръщаш и друга-
та буза. Неговата враждебност се стопява и врагът ти
също се стопява. Ти се отърваваш от врага си, отървавай-
ки се от собствената си враждебност... Светът лежи в
краката на Човека, който е имал силата да удари, но кой-
то е имал и властта да се въздържи да не удари. Това е
власт - висшата власт."
Готовността да се пречупиш е едно прекрасно качество
на характера. Тя се противопоставя на естествената
склонност на човека да търси възмездие, да се защитава и
да се оплаква. Бог иска да види повече съкрушени сърца.
Светилници на Божията светлина,
чуйте гласа на разбитата душа!
Не красотата и не цветът
Ви праВят да сте Господни светила,
а готовността да се съкрушите пред Христа.
Един ден в кабинета на д-р Александър Уайт влязъл член
от неговата църква, който му носел някои последни новини.
Между другото той казал, че един от посещаващите ги про-
поведници бил заявил на публично място, че еди-койси човек
от близките служители на д-р Уайт не бил християнин.
177

Д-р Уашп пламнал от негодувание. Разгневен, че един Верен
служител на Господа може да бъде обвинен така леко, чрез
няколко добре подбрани думи той изразил гнева си срещу аВ-
тора на тоВа обвинение.
„Но тоВа не е всичко - казал неговият енориаш. - Той каза,
че и вие не сте истински вярващ."
При тези думи д-р Уайт се отпуснал тежко на един стол и
казал: „Моля Ви, излезте от кабинета. Трябва да остана сам
и да проВеря сърцето си пред Господа."
Съкрушението е урок, който някои от нас научават много
трудно. Една вечер отидох на посещение в един дом с двама
по-стари и уважавани служители на Господа. Не мога да си
спомня как разговорът се насочи точно към тази тема, но
те започнаха да критикуват библейското училище, чийто
президент бях аз. Усетих как кръвта ми нахлува в главата.
Почувствах се както майка, за чието дете някой е казал:
„Леле какво грозно бебе!" Чувствата ми забушуваха в мен
като водите на Ниагарския водопад и аз изобщо не се опи-
тах да ги озаптя, а ги излях така, както можах. На път за
вкъщи дори се поздравих за победата като защитник на
правдата.
Няколко месеца по-късно, когато пътувах за Айова, къде-
то трябваше да участвам в един семинар, Божият Дух дой-
де върху мен с голяма изобличителна сила. Той като че ли ми
каза: „Виж се, Макдоналд. Тръгнал си да учиш другите хора
как да живеят християнски живот. Но спомни си начина, по
който говори на онези двама Мои служители, на които дори
не се извини." И преди да изляза да проповядвам, аз трябва-
ше да напиша до тях едно извинително писмо.
Съкрушението заздравява връзките
Дали това наистина сложи край на нашето приятелство?
Точно обратното, то постави началото на една много по-
дълбока връзка. Те ми написаха едно отзивчиво писмо, в кое-
то ме уверяваха, че са ми простили и че продължават да са
загрижени и да се молят за мен. Божият път е най-добрият
път: Бог знае, че съкрушението заздравява отношенията,
докато гордостта ги разрушава.
178

МоЖе би си мислите, че този урок беше достатъчен, за да
ме научи да си дърЖа езика зад зъбите. УВи, не! Една сутрин,
когато се готвех да Взема участие В погребална слуЖба, те-
лефонът иззВъня. ОбаЖдаше се един проповедник от Англия,
който идВаше на посещение 6 тази област. Аз знаех, че той
отстояВа идеи за Господното пришествие, които считах за
напълно небиблейски. Докато разговаряхме, стана въпрос и
за библейските пророчества и аз не моЖах да се сдърЖа, а му
казах Всичко, което мислех по този въпрос по един много не-
въздърЖан начин. Сигурен съм, че телефонните кабели за-
почнаха да парят. За съЖаление, това беше и една много ло-
ша подготовка за погребалната слуЖба. Ние спорихме надъл-
го и нашироко и след като приключихме разговора, всеки от
нас беше още по-дълбоко убеден в собственото си мнение.
Няколко години по-късно бях в Лондон. И отново преЖивях
едно доста неочаквано посещение от Господа. Вървях по
улицата, където Живееше този проповедник. Все още си
спомням как видях телефонната кабина. „Ето го телефона,
Бил. Не мислиш ли, че трябва да се обадиш на онзи брат и да
му се извиниш за начина, по който му говори?"
„Но, Господи, аз все още смятам, че бях прав. Нима не за-
щитих истината за Твоето близко идване?"
„Не става въпрос за това. Не става въпрос за истината, а
за начина, по който я защитаваше."
ТогаВа отидох до телефона и набрах номера (с надеЖдата,
че той няма да си е Вкъщи). Но той си беше вкъщи. Всъщ-
ност той самият вдигна телефона. Аз му обясних причина-
та за моето позВъняване. ТоВа беше един голям удар за моя-
та гордост - толкова голям, че гордостта ми все още не се
е съвзела напълно от него. Той мило прие моето извинение и
ме покани на обяд на следващия ден В един близък ресто-
рант. По-късно бях поканен да говоря в неговото събрание.
Някой моЖе да попита: „Но ако аз не мога да се пречупя?
Какво да направя тогава?"
179

Emanu на съкрушението
Най-напред се помоли: „Господи, Ти ме пречупи." Признай, че
и ти, като Всички други християни, имаш нуЖда от промяна,
и се помоли на Господа да произведе тази промяна В теб. Но
преди тоВа пресметни цената. Съкрушението е болезнен
процес.
На Второ място прегледай миналото си за грешки, които
трябВа да бъдат попраВени, за невнимателни думи, за които
трябВа да се изВиниш, и за моменти, В които си дейстВал по
плът, а не по Дух.
На трето място изповядай се най-напред пред Господа, а
след тоВа и пред хората, които си засегнал. Понякога е мно-
го по-лесно да се изповядаш пред Господа, отколкото пред
хората, но горчивото хапче трябва да се преглътне. Напра-
ви всичко, което е необходимо, за да моЖеш да Живееш, без
да натъЖаваш Светия Дух.
И на последно място чувствай се свободен да споделиш
преЖивяното с другите. Това моЖе да не направи нищо на
твоето собствено его, но моЖе да подтикне другите да се
опитат и те да преЖивеят благословението, което идва от
съкрушението.
Бог обича разбитите неща и разбитите сърца. Както каз-
ва Ванс Хавнер: „За да моЖе една земя да даде реколта, тя
трябва да се разбие на буци. За да моЖе един облак да даде
дъЖд, той трябва да се разбие на малки капчици вода. За да
моЖе едно зърно да даде плод, то трябва да се разпука. Само
когато се счупи, алабастреният съд моЖе да излее мирото
си. Само след като му се измести ставата, Яков има сила да
се бори и с Бога, и с човеците. Само след като плака горчиво,
Петър се върна при Господа по-силен, отколкото беше пре-
ди."
180

ЗЛОУПОТРЕБА С ОПИАТИ -
ПРОСТО КАЖИ „НЕ"!
Стефан беше млад бизнесмен с щастлибо семейстВо, който
за пръВ път се съгласи да приеме кокаин на едно приятелско
събиране. Не мина много Време и той започна да Живее само
заради мощното, но краткотрайно усещане за сила и насла-
да. ТоВа удоВолстВие, което му струВаше по 100 долара на
ден, разруши семейството му. Както и при много други, Жи-
вотът му се изпълни с проблеми и не след дълго той трябва-
ше да преЖивее банкрут и разВод. Дори и онези приятели, ко-
ито го забъркаха В тая каша, сега го изоставиха.
ИзВестно е, че приемането на наркотици Вкл1очВа и някак-
Ви приятни усещания. Дори и Библията признава, че светът
предлага на човека удоволствия, но както тя казва, това са
само временни наслаЖдения на греха (Евр. 11:25). Те са нас-
лаЖдения, но не траят дълго. Цената, която хората трябва
да платят за тях, е прекалено висока.
Какво трябва да бъде отношението на вярващите към
различните видове наркотици като амфетамините, барби-
туратите, хероина, кокаина, РСР, опиума, марихуаната,
LSD, пейота, лепилата, азотения окис и лекарствата от ро-
да на кодеина, дарвона и перкодана? Казва ли Библията нещо
за тях?
Когато изброява делата на плътта в Галатяни 5:19-21,
Павел споменава и думата „чародейство" (20 cm.). На ориги-
налния език на Новия Завет това е думата „pharmakia"5, коя-
то предполага използването на наркотици, отВари и закли-
нания. Това, че наркотиците се използват в магическите из-
куства, които са част от света на демоните, е особено по-
казателно. Разбира се, наркотичните средства могат да бъ-
дат употребени и законно - когато са предписани от лекари-
те, но Библията забранява използването им от магьосници,
медиуми и други видове спиритисти.
181

Наркоманите страдат
Знаем, че Влияещите на мозъка наркотични средства могат
да отнесат използващите ги В царството на трансцеден-
талното и всъщност да отворят Живота им за демонично
Влияние. Някои биВши наркомани, които са повярвали, твър-
дят, че не е възмоЖно да бъдеш привързан към силните нар-
котици, без в същото време да не си обладан от демон.
Демонът винаги има за цел да разрушава (Мат. 9:22; Йоан
10:10а). Това правило няма изклк>чения. Той се опитва да уни-
щоЖи или наркомана, или някоя друга Жертва. ТоВа обяснява
и многото безсмислени и Жестоки грехове, за които чуваме
днес. За да знаем и да избягваме да се забъркваме в тези не-
ща, е много ваЖно да осъзнаем тази връзка меЖду наркоти-
ците, демоните и унищоЖението.
Има, разбира се, и други причини, поради които Вярващият
трябва да стои настрана от тези вредни химикали. Те ка-
рат човек да се пристрастява към тях, а християнинът не
трябва да си позволява да става роб на какъвто и да било
навик (Рим. 6:16-23). Освен това те са много скъпи. За да мо-
гат да поддърЖат този навик, мъЖете често трябва да
прибягват към краЖба, а Жените - да проституират. Ин-
фекциите с игли, атрофията, увреЖдането на имунната сис-
тема са само някои от пораЖенията на тялото. Често пъ-
ти увреЖдането на мозъка моЖе да бъде необратимо. Сред
наркоманите има много идиоти, ексцентрици и самоубийци.
Прибавете към всичко това и факта, че използването на по-
вечето наркотични средства е забранено и че нарушаването
на тази забрана моЖе да доведе до арести, съд, големи съ-
дебни разходи и В случай на присъда - до затВор. Винаги съ-
ществува и опасността от вземане на свръхдоза, което от-
веЖда злоупотребилия право в гробището или в крематориу-
ма.
Християнинът никога не трябва да използва тези Вредни
Вещества, защото неговото тяло е храм на Светия Дух (1.
Кор. 6:19). Освен това той не трябва и да ги разпространя-
ва, защото ще навреди на други хора и защото ще създаде
съвършено погрешна представа за това какъв трябва да бъ-
де един християнин. Нашата работа е да печелим хора за
182

Христос, а не да им помагаме да се пристрастяват към нар-
котиците.
По-горе споменахме, че меЖду наркотиците и демоните
често има пряка Връзка. Но осВен тази Връзка има и други
неща, които са свързани с демоните и които Вярващият
трябВа да избягВа: гледане на карти, астрология, черна ма-
гия, бяла магия, йога, гадателстВо, спиритически сеанси, га-
даене с кристална топка, ясноВидстВо, гледане на ръка, го-
Ворене с мъртВите (ВЖ. Второзаконие 18:9-14).
Алкохолът
Когато попитали един поВярВал биВш алкохолик: „ВярВаш
ли, че Исус е преВърнал Водата ВъВ Вино?", той отговорил:
„Да, ВярВам. ВиЖдал съм Го как преВръща уискито 6 храни-
телни продукти, хазартните билети 6 мебели и една съпруга
с разбито сърце 6 щастлива християнка. Нямам никакъв
проблем да вярвам, че е превърнал водата във вино."
Най-често срещаната злоупотреба с пристрастяващи
средства е алкохолизмът. Както и при наркотиците, които
разгледахме в предишната глава, алкохолът осигурява на чо-
века бягство от света на действителността. Той създава у
него чувство на временна приповдигнатост, отдалечаване
от проблемите на момента и облекчение от напреЖението.
Но също както и другите наркотици, алкохолът действа
разрушително върху човека и особено върху неговия морал и
човечност.
Хората, които твърдят, че са християни, трябва да възп-
риемат едно библейско отношение по въпроса за пиенето на
алкохол. Първоначалното намерение на Бога е било виното
да весели сърцето на човека, ако хората го приемат в умере-
ни количества (Пс. 104:15а). Бог ни предупреждава, че злоу-
потребата с виното води до загуба на способността да взе-
маме правилни решения (Пр. ЗГ.4, 5; Ос. 4:11). Той позволява
да се пие вино там, където водата причинява стомашни раз-
стройства (1. Тим. 5:23), и препоръчва медицинската му
употреба при умиращи хора (Пр. 31:6, 7). Опасността, разби-
ра се, идва, когато хората започнат да злоупотребяват с ед-
на дадена им от Бога милост, като стаВат алкохолици. Бог
183

много сериозно предупреЖдаВа ВярВащите, че не трябВа да
прекаляВат с каквото и да било (Рим. 13:13). Той съВсем ясно
казВа, че нито един пияница няма да наследи БоЖието царс-
тВо (1. Кор. 6:10). Дори и да тВърди, че е ВярВащ, алкохоли-
кът показВа чрез сВоето поведение, че е такъВ само на думи.
Когато се злоупотребява с него, „Виното е- присмиВател и
спиртното питие крамолник и, който се уВлича по тях, е не-
благоразумен" (Пр. 20:1). В общестВа като нашите, В които
пиенето на алкохол моЖе да съблазни някой друг, ВярВащите
трябВа изобщо да се ВъздърЖат от алкохол - т. е. да не пи-
ят никакВи опиВащи питиета (Рим. 14:21).
Всъщност ВярВащите не се нуЖдаят от Виното като един
Вид духоВна патерица. Апостол ПаВел казВа, че начинът, по
който трябВа да ВърВи едно БоЖие дете, е не като се опиВа
с Вино, а като се изпълВа със СВетия Дух (Еф. 5:18).
Болест или грях?
Нека не се лъЖем от популярния напоследък мит, че алкохо-
лизмът е болест, а не грях. Библията казВа, че той е грях и
че нито един пияница няма да наследи БоЖието царство (1.
Кор. 6:10). ЧоВекът носи морална отговорност за своето
поведение и не моЖе да избяга от тази отговорност, като
нарече греха болест.
Преди няколко години списание „Нешънъл Войс" публикува
следния шеговит коментар върху твърдението, че алкохо-
лизмът бил болест:
„Това е единствената болест, която се хВаща със съгласи-
ето на Волята.
Това е единствената болест, която има нуЖда от разре-
шително, ако решиш да я разпространяваш.
Това е единствената болест, която се затваря в бутилки
и се продава.
ТоВа е единствената болест, която се нуЖдае от разпрос-
транителска мреЖа.
184

ТоВа е единстбената болест, която създава годишен при-
ход на дърЖавата.
ТоВа е единстВената болест, която насърчава престъп-
ността.
ТоВа е единствената болест, която създава навик.
ТоВа е единствената болест, която се разпространява
чрез реклама.
ТоВа е единстВената болест, която не се причиняВа от
микроб или Вирус и за която хората не са измислили лекар-
стВо.
ТоВа е единствената болест, която отрязва пътя на паци-
ента към небето.
Това е единствената болест, която се дава като коледен
подарък."
Пиенето на алкохол е навик, който кара човека да се прис-
трастява към него, а вярващият не трябва да се пристрас-
тява към нищо и към никого освен към Самия Господ (1.
Кор. 9:25, 26, 27).
ТоВа е и един много скъп навик, който кара човека да из-
ползВа парите си за алкохол, вместо за семейството си и за
личните си нуЖди. Соломон казва, че никой, който обича ви-
ното (прекалено), не забогатява (Пр. 21:17). А пророк Йоил
говори за хора, които са толкова зависими от него, че са го-
тови да продадат момиче, за да пият вино (Йоил 3:3). Пос-
ледствията от алкохолизма за здравето на човека са ни доб-
ре известни - цироза на черния дроб, болести на бъбреците,
засягане на сърцето, увреЖдане на мозъчните клетки. Сред-
ната продължителност на Живота на алкохолиците в САЩ
е 51 години - много по-ниска от общата средна продълЖи-
телност. Пиенето на алкохол по време на бременността
моЖе да се окаЖе пагубно за здравето на плода. Някой беше
казал: „Бог прощава греховете ни, но нашите тела не ги про-
щават."
185

Прибавете към Всичко тоВа пропиляното работно Време,
загубването на работата, опустошението, което алкохолиз-
мът нанася на семейния ЖиВот, убийстВата ВследстВие на
пътните катастрофи, причинени от Водачи В нетрезВо със-
тояние, самоубийствата и убийстВата, извършени под Влия-
ние на алкохола. Последните статистически данни сочат, че
над 80% от затворниците са изВършили престъплението си
под Влияние на алкохол или наркотици. Всичко тоВа предс-
таВляВа една много грозна картина.
В Притчи 23:29-34 Соломон ни даВа едно класическо описа-
ние на алкохолика:
„Кому горко? Кому скръб? Кому каране?
Кому оплакване? Кому удари без причина?
Кому подпухнали очи?
На ония, които се бавят около виното,
които отиват да Вкусят подправено Вино.
Не гледай Виното, че е червено,
че показва цвета си в чашата,
че се поглъща гладко,
защото после то хапе като змия
и Жили като ехидна.
Очите ти ще гледат чуЖди Жени
и сърцето ти ще изригва развратни неща.
ДаЖе ще бъдеш като един, който би легнал Всред море,
или като един, който би леЖал на върха на мачта.
Удариха ме, ще речеш, и не ме заболя.
Биха ме, и не усетих.
Кога ще се събудя, за да го търся пак?"
Най-сигурната политика
Единственият начин, по който човек моЖе да бъде сигурен,
че няма да стане алкохолик, е пълното ВъздърЖание от алко-
хола. ТоВа е и най-сигурният начин негоВото поведение да не
съблазни някой друг. Добре е всеки един от нас да разбере
колко е ваЖно това. Ако един слаб вярващ види теб или мен,
че пием алкохол, той моЖе да заклк>чи, че това, което е доб-
ро за нас, сигурно е добро и за него. Но за разлика от нас той
186

моЖе да се пристрасти към алкохола и да стане пияница. В
този случай ти и аз сме морално отговорни за неговото про-
падане, защото сме му дали лош пример. Затова Павел каз-
ва: „Добре е да не ядеш месо, нито да пиеш вино, нито да
направиш нещо, чрез което брат ти се спъВа" (Рим. 14:21).
Също така той казва: „Затова, ако храната, която ям, е
спънка на брат ми, аз няма да ям месо Вовеки, за да не препъ-
на брат си" (1. Кор. 8:13). По-лошо е да направиш някого пия-
ница, отколкото да си такъВ самият ти, а то е достатъчно
лошо само по себе си.
МоЖе да има победа
Мел Тротер беше голям пияница. За да се спаси от махмур-
лука, той гледаше да бъде пиян непрекъснато. Един ден мал-
кото му бебе умря и той изпита силно Желание да се напие,
но нямаше пари. Тогава отиде до ковчега, събу обувчиците
от трупчето на бебето и ги занесе в залоЖната къща, а с
парите си купи пиене. ИзведнъЖ разбра колко отвратително
е постъпил и тръгна към езерото, за да свърши с Живота си.
Пътят му минаваше покрай една християнска мисия за под-
помагане на бедни. Той влезе вътре, чу евангелието и бе спа-
сен по един удивителен начин. Животът му се промени изця-
ло. Престана изобщо да пие и прекара остатъка от Живота
си, като показваше пътя към Спасителя на бедните и изгу-
бените хора от улицата. Мел беше Живо сВидетелство за
това, че алкохолизмът моЖе да бъде победен чрез силата на
Светия Дух и опроверЖение на представата, че един алкохо-
лик никога не моЖе да се освободи от изкушението да пийне
една чашка. Тази представа не взема предвид силата на Ду-
ха, който моЖе да даде освобоЖдение.
По-късно се обърна един друг алкохолик и поиска да бъде
кръстен, за да изрази решението си да умре за стария си на-
чин на Живот и да започне да Живее поновому. След кръщени-
ето, когато слуЖителят изпразни Водата от басейна, на дъ-
ното му откри една бутилка от уиски. Това беше за него на-
чинът, по който той показа, че слага край на стария си Жи-
Вот.
187

Всеки ВярВащ, който има проблеми с алкохола, трябва да
следВа няколко прости правила:
1.	Излей ВсякакВо количество алкохол, което ти е остана-
ло под ръка. ТоВа ще бъде една проВерка дали Желанието
ти да се освободиш от този наВик е искрено.
2.	Непрекъснато Викай към Бога да ти даде сила да стоиш
далеч от бутилката. Моли се така: „Не ме ВъВеЖдай В из-
кушение, но избаВи ме от лукавия!"
3.	Съпротивлявай се на изкушението да приемеш покана за
пиене - дори и когато става въпрос за една малка чашка
(Пр. 1:10). МоЖеш да правиш тоВа, като призоваваш неп-
рекъснато Господа за помощ (Пр. 18:10). Всяка нова победа
ще ти помогне да спечелиш и при следващото изкушение
(1. Кор. 10:13).
4.	Изповядай Всеки неуспех веднага пред Господа (1. Йоан.
1:9). Често пъти моЖе да ти бъде от голяма помощ да
споделиш неуспеха си с някой духовен, разбиращ христия-
нин, който да ти помага, като те придруЖава В молитВа.
5.	ИзбягВай местата и хората, които ще те Върнат към
старото изкушение (Рим. 13:14).
6.	Ако е възмоЖно, свърЖи се с друг, по-зрял вярващ, който
ще се моли заедно с теб в най-трудните моменти и ще ти
бъде приятел по всяко време (Пр. 17:17).
Ако ти наистина решиш сериозно да се отърВеш от този
наВик, Бог ще ти даде необходимата сила, за да го преодоле-
еш. Но ти трябва наистина да се решиш.6
188

ХАЗАРТЪТ - НАЙ-ЛЕСНИЯТ
НАЧИН ДА БЪДЕШ ОГРАБЕН
„Вие моЖе би дърЖите В ръце 1 000 000 леВа! Цифрите, кои-
то Ви носят късмет, са В този плик! Върнете ни ги заедно с
Вашия адрес. Присъединете се към победителите!"
Всеки ден ни бомбардират покани от тоя род, които ни
приканват да Вземем участие В някакъв Вид хазарт. Дори ко-
гато минаВаме през касата на супермаркета, служителката
ни пъха В ръцете някой талон за лотария. И когато си по-
мислим за непрекъснато растящите цени на хранителните
продукти, които току-що сме купили, ВъзмоЖността да спе-
челим 10 000 леВа никак не ни изглеЖда неприятна.
Когато се Върнем у дома и се обтегнем на стария лк>леещ
се стол, прочитаме за един работник, който току-що е спе-
челил дВа милиона благодарение на участието си В същата
лотария. „Ах, какбо бих могъл да направя с дВа милиона!"
ЗВъни се на Вратата. Едно интелигентно малко момичен-
це ти предлага шанса да участВаш В теглене на лотария В
нейното училище. Не моЖеш да откаЖеш! ТолкоВа сладко
дете! А и случаят си заслуЖаВа!
Примамката на бързото богатство
Нашето общество предлага Всякакви ВидоВе ВъзмоЖности
за „бързо забогатяване", т. е. начини да спечелиш много пари
за кратко Време, като участВаш В някакВа игра, томбола и
пр. За тази цел има конни надбягВания и кучешки надбягВа-
ния. Има големи рулетки за залагания В казината и машини
за хазарт, 6 които само с една монета моЖеш да спечелиш
хиляди. Има тото, има и лото. Има стотици видоВе лота-
рии, често пъти спонсорирани и от църкВи. МоЖеш да зала-
гаш по Време на футболни мачоВе, мачоВе по бейзбол, бокс и
189

gp. Можеш ga участваш В десетките ВидоВе игри, предлага-
ни по Вестниците и телевизията. Или, ако си лкзбител на не-
що по-изтънчено, можеш да участваш В борсата. ТоВа не оз-
начава, разбира се, че всички борсови сделки са хазарт. Бор-
совите сделки могат да бъдат и много консервативни инвес-
тиции - зависи от мотивите на купуВача и от вида на сто-
ката.
Хазартът ни примамва с това, че евентуалните печалби
неимоверно надхвърлят заложеното. През 1975 г. един брази-
лец на име Мирон де Суза заложи петдесет и осем цента в
една футболна лотария и спечели 2 451 549 долара. Това бе-
ше най-голямата печалба до този момент.
На следващата година един двадесет и шест годишен мъж
от Нк> Джърси спечели най-голямата сума от държавната
лотария, която му позволи да получава по 1 776 долара сед-
мично до края на живота си. Ако той живее до 76-годишна
възраст, ще получи 4.6 милиона.
Оттогава печалбите от лотариите нараснаха неимовер-
но. А колкото повече нарастват печалбите, толкова повече
хора се мамят да участват в тях.
Какво казва Словото
Какво казва Библията по този въпрос? Дали хазартът във
всичките му видове е позволена дейност за хората, които
носят името „християнин"?
Макар и Библията да не казва изрично: „Не участвай в ха-
зартни игри", десетата заповед ясно заявява: „Не пожела-
вай" (Изх. 20:17). Хазартът е един вид пожелание. Той изра-
зява едно прекалено голямо желание за богатство и неудов-
летвореност от това, което ми е дал Божият промисъл.
Означава желание да обогатя себе си за сметка на другите,
ако е възможно. И освен това означава, че аз разчитам пове-
че на шанса и на съдбата, отколкото на своя небесен Баща.
Затова можем да кажем, че всички библейски предупрежде-
ния срещу скъперничеството се отнасят и до хазарта. В Лу-
ка 12:15 например можем да прочетем: „Внимавайте и се па-
зете от всякаква алчност; защото животът на човека не се
190

състои В изобилието на имота му." Животът на ВярВащия
трябВа да бъде очистен от лкзбоВта към парите. Той тряб-
Ва да бъде доВолен от тоВа, което има (ЕВр. 13:5). Сребро-
лЬбието е идолопоклонстВо (Кол. 3:5) и, както Вече споме-
нахме, то сВаля Бога от полагаемото Му се място като
Цар на душата и Вместо Него слага на тоВа място Желание-
то да имаме поВече. Сребролкзбието е В един klon c такиВа
грехове като разВрата, пиянството и мошеничестВото, за-
ради които чоВек моЖе да бъде отлъчен от местната църк-
Ва (1. Кор. 5:11). Всъщност негоВото естестВо е толкоВа
зло, че заради него чоВек моЖе да бъде изклкзчен заВинаги от
БоЖието царстВо (1. Кор. 6:10).
Библията казВа още: „Богатството, придобито чрез изма-
ма, ще намалее, а който събира с ръката си, ще го умноЖи"
(Пр. 13:11). Докато В почтения труд има творчество и про-
дуктивност, В хазарта такоВа нещо няма. „Вземането" В ха-
зарта е един вид „самоограбване".
Библията казва: „Който има лошо око, бърза да се обога-
ти, а не знае, че немотия ще го постигне" (Пр. 28:22). Моти-
вът при хазарта е алчността. И тъй като алчността е не-
чиста и греховна, тя предизвиква БоЖието проклятие. В то-
зи случай БоЖието проклятие е бедност.
Библията казва също: „Каквато е яребицата, която съби-
ра пиленца, които не е измътила, такъв е оня, който придо-
бива много богатство с неправда: в половината на дните му
те ще го оставят и в сетнините си той ще бъде безумен"
(Ер. 17:11). Парите, спечелени чрез хазарт, не осигуряват
трайно удовлетворение; no-скоро има вероятност да причи-
нят ураган от беди.
След като напомня на Тимотей, че вярващите трябва да
бъдат доволни, като имат храна и облекло, Павел го предуп-
реЖдава, че онези, които „ламтят за обогатяване, падат в
изкушение и в примка, и в много глупави и вредни страсти,
които потапят човеците в разорение и гибел" (1. Тим. 6:9).
Хазартът винаги ще събуЖда лоши асоциации у вярващи-
те, когато си спомнят как римските войници хвърлиха Жре-
бий за горната дреха на Спасителя при НегоВото разпъВане
(Йоан 19:23, 24).
191

Губещ бизнес
Когато хората ударят голямата печалба, „късметът" им
стаВа изВестен на Всички, но ако загубят, почти никой не
разбира за тоВа. ЕдВа ли някой е чул за италианския бизнес-
мен, който загубил 1 920 000 долара на рулетка В Монте
Карло през 1974 година. Или за арабския принц, който загу-
бил поВече от 1 000 000 долара при едно-единстбено залагане
В Лае Вегас през същата година. Ние много рядко чуВаме не-
що за билионите долари, които обикноВените граждани гу-
бят Всяка година, докато залагат спечелените си с теЖък
труд заплати. Математически шансоВете им да спечелят
са трогателно ниски. Най-големият игрален аВтомат В сВе-
та моЖе да осигури печалба от 1 милион долара срещу 10 до-
лара ВлоЖение, но шансоВете тоВа да стане са едно към
25 000 000 000.
ЧоВек много лесно моЖе да се пристрасти към хазарта.
Често пъти играещият остаба пред аВтомата часоВе наред,
губейки Все по-големи и по-големи суми. ДърЖи се така, като
че ли е изпаднал В транс. МоЖе би си мисли, че колкото поВе-
че стои пред него, толкова по-голяма ще бъде Вероятност-
та да спечели или поне да си ВъзВърне загубите. От Време на
Време се случВа дори да спечели някакВа малка сума - толко-
Ва, колкото да продълЖи да играе, за да загуби още поВече.
Нито един ВярВащ не трябВа да стаВа роб на хазарта. ПаВел
предупреЖдаВа коринтяните да се ВъздърЖат от Всичко, ко-
ето моЖе да ги пороби, дори и от неща, които са законни са-
ми по себе си, а тоВа едВа ли моЖе да се каЖе за хазарта (1.
Кор. 6:12а).
Никой не е В състояние да изчисли лишенията и скръбта,
които пристрастените играчи причиняВат на себе си и на
сВоите семейстВа. Домовете им започват да се рушат, хра-
ната им никога не достига, дълговете им непрекъснато се
увеличават, докато приходите им непрекъснато намаляват
и изчезВат ВследстВие на безкрайните и неуспешни опити да
забогатеят за една нощ.
Нека не забравяме и престъпленията, които играещите
извършват с цел да се снабдят с още пари, за да покрият за-
губите. КраЖби, злоупотреби, изнудвания - един цял арсенал
192

от злшш, go koumo играещите прибягВат В опитите си да
достигнат финансоВо благополучие.
ПрибаВете към Всичко тоВа и незаконните организации,
които са сВързани с хазарта. За никого не е тайна например
участието на Синдиката на мафията В организирания ха-
зарт. МоЖе ли християнинът да опраВдае сВоето участие В
едно мероприятие, което така силно мирише на ада?
Понякога, разбира се, изкушението идВа под много религио-
зно прикритие. Помисли си само колко много неща би могъл
да направиш с тези пари на БоЖията ниВа! ТоВа е същата
стара измама, че като правим зло, ще дойде добро! ВеднъЖ
една набоЖна домакиня дошла тичайки при един пропоВед-
ник, за да му съобщи най-голямата си идея, която и била
дошла В ума, откакто се помнела. Тя му казала, че си е купи-
ла билет от държавната лотария, и го помолила да се присъ-
едини към нейната молитВа за голямата печалба, тъй като
била решила да даде половината сума за църквата. Пропо-
ведникът отговорил: „Аз ще се моля за това да придобиете
една нова представа за религията изобщо и за християнст-
Вото конкретно." БоЖието дело не се нуЖдае от пари, спе-
челени чрез хазарт, а и Бог няма да ги благослоВи, защото
това не са осветени пари.
Онези, които се изкушават да играят хазарт, трябва да
вземат присърце думите на Павел: „А благочестието със
скромност е голяма печалба" (1. Тим. 6:6). Ако ти си благо-
честив и скромен, имаш нещо, което парите не могат да ку-
пят. Ако си благочестив, няма да играеш на хазарт, а ако си
скромен, няма да имаш нито нуЖда, нито Желание да играеш.
И накрая онези, които се изкушават да играят, нека взе-
мат предвид думите на Семк>ъл ДЖонсън: „Страстта към
златото - безчувствена, коравосърдечна и безпощадна - е
най-ниското ниво, до което моЖе да стигне пропадналият
човек."7
193

КОНТРОЛИРАНЕ
НА РАЖДАЕМОСТТА
Необходимо ли е книга, която разглеЖда проблемите на
християнската сВятост, да ВклкзчВа тема като контроли-
рането на раждаемостта? Тъй като много ВярВащи счи-
тат, че този проблем засяга сериозни етични и морални
принципи, смятаме, че е необходимо.
Има дВе осноВни мнения по Въпроса. От едната страна са
тези, които тВърдо смятат, че контролирането на раждае-
мостта е протиВно на БоЖията Воля за Неговия народ. От
другата страна са онези, които също толкова тВърдо Вяр-
Ват, че проблемът не е черно-бял, а че тоВа е един Въпрос,
по който Всеки ВярВащ моЖе да бъде напълно уВерен В сВоя
ум (Рим. 14:5).
Противниците на тази практика
МоЖе би най-добрият начин за разглеЖдане на проблема е да
сравним ясно аргументите и на дВете страни. И така, нека
Видим най-напред какВо казват протиВниците на контроли-
рането на раЖдаемостта.
В Битие 1:28 Бог казВа: „Плодете се и се размноЖаВайте,
напълнете земята и обладайте я." Тази заповед никога не е
била отменена.
Отговор (на другата страна): Заповедта е била дадена В
зората на сътворението и след потопа. Необходимостта
от разрастване на населението Вече не съществува.
Големите семейства са знак на БоЖието благословение.
„Ето, наследство от Господа са чадата и награда от Него
е плодът на утробата. Както са стрелите в ръката на
194

силния, така са чадата на младостта. Блазе на оня чоВек,
който е напълнил тула си с тях! ТакиВа няма да се посра-
мят, когато гоВорят с неприятелите си В градската пор-
та" (Пс. 127:3-5).
„Жена ти ще бъде като плодовита лоза Всред дома ти, ча-
дата ти като маслинени младоци около трапезата ти.
Ето, така ще се благослови човекът, който се бои от Гос-
пода" (Пс. 128:3, 4).
Децата, които растат В голямо семейство, развиват раз-
ностранно личността си, характерите им се изглаЖдат, на-
учават се да мислят за другите и не са склонни да се глезят.
Случаят с Онан е библейски пример за човек, който не е ис-
кал да има деца, и Бог го е осъдил за това (Бит. 38:1-11).
Отговор: Това не е точно така. Грехът на Онан е в него-
вото егоистично неЖелание да се оЖени за вдовицата на
брат си според изискванията на левитския закон от него-
вото време.
Павел пише на коринтяните:
„Не се лишавайте един друг от съпружеско сношение, ос-
вен ако бъде по съгласие за малко Време, за да се предадете
на молитва; и пак да бъдете заедно, за да не би Сатана да
Ви изкушава чрез това, че не моЖете да се въздърЖате" (1.
Кор. 7:5).
Отговор: Това, за което ПаВел гоВори тук, е съпруЖеско-
то сношение, при което могат да се използват, а могат и
да не се използват противозачатъчни средства.
Основното предназначение на Жената в Живота е да раЖда
деца. Това е начин тя да се спаси, що се отнася до полоЖени-
ето и в църквата (1. Тим. 2:15). СлуЖбата на Жената да от-
глеЖда благочестиво семе е изключително ваЖна. Бог иска
Жените да раЖдат деца и да ги отглеЖдат за Негова слава
(1. Тим. 2:15; 5:14; Turn 2:4).
195

Отговор: Но какВо ще стане с Жените, които никога не са
имали Възможността да се омъЖат и да родят деца?
Бог е Този, който отВаря и затваря утробата (Бит. 20:18;
29:31; 1. Царе 1:6), и Той не е дал тоВа праВо на човека. Мо-
Жете да претърсите цялата Библия и няма да намерите до-
ри и най-малкия намек за ограничаване на раЖдаемостта.
Нито един аргумент В подкрепа на контрола над раЖдае-
мостта не е библейски.
ПриВърЖениците на тази практика
Нека сега се обърнем към аргументите на привържениците
на контролирането на раЖдаемостта.
ТоВа е област, 6 която Библията не ни дава ясно законода-
телство. Бог даВа на семейната двойка свобода да търси
Неговата воля за техния Живот.
Рязкото увеличение на населението на земята налага няка-
къв вид контрол върху раЖдаемостта. Хиляди хора умират
всеки ден от глад, а милиони Живеят недохранени. Ако това
полоЖение не се промени, светът ще катастрофира.
Отговор: Проблемът не е в хранителните запаси, а в алч-
ността, която пречи на правилното им разпределение, и в
лъЖерелигиите, които забраняват употребата на месо и
други видове храни.
Броят на децата в едно семейство трябва да се определя
от финансовото полоЖение на родителите. Едва ли раЖда-
нето на повече деца, отколкото едно семейство моЖе нор-
мално да отгледа, носи голяма слава за Христос.
Отговор: Бог моЖе да се гриЖи както за малкото, така и
за голямото семейство. ВЖ. Мат. 6:33; фил. 4:19.
Големите семейства са добри за селскостопанските об-
щества, в които децата помагат в работата на полето, но
едва ли са най-доброто нещо за градовете, където хората
Живеят в малки къщи или в претъпкани апартаменти.
196

Създаването на потомство не е единствената цел на се-
мейството. Бог иска Неговите хора да се радват на общени-
ето един с друг, да им бъде приятно и да постигат единст-
во.
Със сигурност, когато здравето на майката е в опасност
в случай на забременяване, предпазването от бременност е
напълно законно нещо. Щом като това е правилно в този
случай, защо да не е правилно и в други случаи?
Някои хора смятат, че не е Желателно да раЖдат деца в
този свят на греха, насилието и мизерията.
Отговор: Милостта на Господа остава върху внуците (Пс.
103:17).
Това е един академичен диспут. В края на краищата почти
всички практикуват ограничаване на раждаемостта в ня-
каква степен, тъй като вече няма семейства с 15, 16 и 17 де-
ца.
Отговор: Това, че „всички го правят", не означава, че е
правилно.
И едно последно съображение. Макар и да не препоръчва
контролирането на раЖдаемостта, Библията препоръчва
контролирането на самия себе си като един от плодовете
на Духа (Гал. 6:23).
И така, това са някои от аргументите „за" и „против"
ограничаването на раЖдаемостта. Какъв е окончателният
отговор? Окончателният отговор е, че всяка семейна двой-
ка трябва да разгледа тези аргументи в присъствието на
Господа и да Му се помоли да им изяви ясно волята Си кой
от двата пътя да поемат.
Трябва да признаем, че има добри и духовни християни сред
представителите и на двата лагера. Винаги когато става
въпрос за това, добре е да не бъдем прекалено догматични и
да не налагаме нашите убеЖдения на другите. Най-добре би
било да признаем, че и двете страни имат разумни аргумен-
ти, и да уваЖим решението на нашите опоненти да правят
това, което мислят, че е право пред Господа.
197

ПОЛИТИКА
МоЖе ли християнинът да се занимава с политика?
Онези, които отговарят на този Въпрос с „да", неизменно
цитират известния на Всички афоризъм: „Злото най-много
се радВа, когато добрите хора остават бездейни." Ако тоВа
не е достатъчно, за да прикл!очи Въпросът, те започВат да
даВат примери с Йосиф, Мойсей и Даниил като ВярВащи, ко-
ито са участвали В политическата система.
Макар и този афоризъм да звучи много убедително, не бива
да забравяме, че това е едно твърдение на човешката мъд-
рост, а не божествено откровение, и че то няма авторите-
та на Библията. Що се отнася до Йосиф и Даниил, те нико-
га не са работили като политици, а като правителствени
чиновници. А Мойсей е бил no-скоро „шило в торбата", от-
колкото част от управлението на страната.
Какво казва Библията по този въпрос?
Ако се обърнем към Словото за отгоВор, какво ще намерим
В него?
Исус не се е занимавал с политика. Бил е дори във враЖдеб-
ни отношения със системата.
Учениците на Исус също не са се занимавали с политика.
Нима моЖем да каЖем, че те са изпуснали БоЖието най-доб-
ро, като са съсредоточили всичките си усилия върху еванге-
лието?
Апостол Павел също не се е занимавал с политика. Негова-
та вярност към призванието и към посланието го е направи-
ла противник на фарисейското общество.
Исус е учел, че Неговото царство не е от този свят (Йоан
18:36). Той е казал на Своите невярващи братя: „Вас светът
не моЖе да мрази, а Мен мрази, защото Аз свидетелствам
за него, че делата му са зли" (Йоан 7:7).
Апостол Йоан ни напомня, че „целият свят леЖи в лука-
198

Вия" (1. Йоан. 5:19). Политиката е част от сВетоВната сис-
тема.
Ние трябВа да се отделим от сВета, ако искаме да му поВ-
лияем (2. Кор. 6:17). Архимед е казал, че моЖе да премести
Земята, ако има опорна точка изВън нея. Ние трябВа да зае-
мем едно полоЖение Вън от сВета, ако искаме да го помръд-
нем към Бога.
ПаВел подчертава, че „никой, който слуЖи като Войник, не
се заплита В Житейски работи" (2. Тим. 2:4). Всички Вярващи
са (или трябВа да бъдат) Войници на редоВна слуЖба и не
трябВа да си позВоляват да се разсейват.
Политиката е една корумпирана система, изградена на ба-
зата на компромиса. Решенията обикновено се диктуват от
това, което е изгодно, а не от това, което е правилно. Тя се
подчинява на човешките, а не на боЖествените принципи.
Бившият сенатор на Мичиган г-н Ванденберг казва следно-
то: „Политиката е покварена в самата си същност. Църк-
вата не трябва да забравя своето истинско предназначение,
като се опитва да участва в една област на човешките от-
ношения, в която от нея се иска да бъде един нечестен кон-
курент... Тя ще загуби напълно чистотата на своето пред-
назначение чрез това свое участие."
Банановият проект
БоЖието разрешение на световните проблеми не е полити-
ческо, а духовно. НовороЖдението, а не изборът на нови по-
литици е БоЖият отговор. Политиката не е нищо повече
от една превръзка при рак. Нашата постоянна заповед е:
„Остави мъртвите да погребват своите мъртви; а ти иди и
разгласявай БоЖието царство" (Лука 9:60). Историята за
банановите кори ни показва нещата в истинската им перс-
пектива.
„Един човек работел някаква много ваЖна работа в изда-
телския бизнес и отговарял за издаването и разпростране-
нието на огромно количество литература. Един ден, кога-
то отивал на работа и завивал покрай един ъгъл, видял на
тротоара една хвърлена бананова кора. Съзнавайки потен-
199

циалната опасност от тази кора, той си направил труда
да я ритне В канавката, където никой нямало да я настъ-
пи. После се сетил, че осВен тази кора по тротоарите на
този огромен град сигурно има още хиляди други такиВа
кори и сигурно някъде има някоя кора, която никой не се е
сетил да ритне В канаВката и някой моЖе да я настъпи, и
тогаВа... МоЖе би трябВа да отдели малко Време, за да
прегледа улиците на града за такива търкалящи се кори
от банани, иначе някой моЖе да се подхлъзне и да си счупи
Врата! МоЖе би ще успее да спести на много хора отиВане-
то В болница... Но точно тогаВа чоВекът се сетил за рабо-
тата си. Я почакай! Та ти си такаВа ваЖна фигура В изда-
телския бизнес! Кой ще поддърЖа пресите и ще изпраща
информация до Всички краища на земята? С огромно неЖе-
лание мъЖът трябВало да се откаЖе от банановия про-
ект, за да се посВети на по-ВаЖната си работа, като ре-
шил да остаВи банановите кори на уличните чистачи. Това
е тяхна работа."
Сега да видим какво е прилоЖението на тази история.
Християнинът носи най-голямата отговорност в света - да
„публикува" благата вест за Господ Исус Христос. Това за
него е една огромна работа. Ако той не я свърши, никой друг
няма да я свърши. Затова Исус казва: „Търсете първо БоЖи-
ето царство и Неговата правда." Много хора се занимават с
политика, но Бог ни е натоварил с благословената задача да
носим евангелието на умиращите мъЖе и Жени. МоЖе да има
и други достойни за нашето внимание проекти, но ако ние не
успеем да осъществим този, никой друг няма да се заеме с
него.
Бог има за цел не да направи от света едно по-добро мяс-
то за Живеене, а да призове от нациите народ за Своето име
(Деян. 15:14). Ние трябва да работим заедно с Него за осъ-
ществяването на тази цел. Както казва ДЖаует: „Ние сме
съработници на Бога В осВобоЖдението на сВета. ТоВа е на-
шата задача - да помазВаме хора В Господното Име за един
царствен Живот, господство над егоизма и слуЖение за царс-
твото." По-нататък той съЖалява за трагедията на хрис-
тияните, които не успяват да оценят своето високо призва-
ние, а се посвещават на второстепенното; които предпочи-
200

mam ga пълзят, Вместо ga летят, u ga са роби, Вместо да са
царе.
Истинското граЖданстВо на християнина е небесното
(Фил. 3:20). Той е странник и чуЖденец В този сВят (1.
Петр. 2:11). И макар че християнинът е длъЖен да се подчи-
няВа на Властта и има праВо да използва кзридическите про-
цедури, той не е длъЖен да стане част от системата.
Ако участВам В политиката, аз гласуВам доВерие на нейни-
те Възможности да разреши сВетоВните проблеми. След
толкоВа дълги ВекоВе на политически проВали едба ли имам
основание за такоВа доВерие.
Общото становище на НоВия ЗаВет е, че условията В сВе-
та няма да станат по-добри (1. Тим. 4:1-3; 2. Тим. 3:1-5). То-
Ва праВи отговорността на християнина пред Голямото по-
ръчение още по-голяма.
Но дали Вярващите трябва да възприемат едно поведение
на пълна пасивност? Не, разбира се! Работата е там, че ние
моЖем да направим много повече чрез молитва, отколкото
чрез избирателната бкзлетина. Ние поддърЖаме равновесие-
то във властта чрез молитва. Ние моЖем да повлияем на
съдбата на нациите чрез молитва. „Защото оръЖията, с ко-
ито ВоЬВаме, не са плътски, а са силни пред Бога за събаряне
на крепости" (2. Кор. 10:4).
Времето за господството на християните все още не е
дошло (1. Кор. 4:8). Животът на земята е тренировка за
Живота на господство в небесата. Както казва Уилям Кели:
„Християните никога не трябва да се заплитат в управле-
нието на сВета, освен ако не искат да навлекат срам как-
то на Господа, така и на себе си. Сега те са призовани да
страдат заедно с Христос; след време ще господстват за-
едно с Него. Дори и за Христос все още не е дошло време-
то на голямото господство. Той седи на трона на Своя
Отец като отхвърления от земята Христос и чака Него-
вата дума, за да извърши съд и да седне на Своя Собствен
трон" (Откр. 3:21).
В момента, В който пиша това, получавам една ноВа изрез-
ка от Вестник, която подкрепя мнението на Кели. В нея се
казВа:
201

„Ван Дайк - ноВороден християнин - е една много противо-
речива фигура. Неговата политическа кариера е белязана
със скандал. През 1984 г. той бил почти изгонен от законо-
дателната власт за използването в изборната кампания
на материали, съдърЖащи клевети. Обществената коми-
сия по разкриване на измамите го е глобила с 500 долара, а
съдът е изискал от него извинение."
ЗаслуЖава си да помислим сериозно Върху думите на Кели:
„Християните никога не трябВа да се заплитат В управле-
нието на света, освен ако не искат да наВлекат срам както
на Господа, така и на себе си."
202

ЗАНИМАНИЕ СЪС СЕБЕ СИ -
ПРЕДАТЕЛЯТ ВЪТРЕ В НАС
В преследВането на светостта малко неща нанасят по-голя-
ма Вреда от прекалената заетост със собственото „аз".
Онези, които търсят победата Вътре В себе си, я търсят на
погрешното място: те сами отварят Врата на разочарова-
нието, обезсърчението и поражението.
Светът поставя на особен пиедестал човека и неговия по-
тенциал. За съЖаление в стремеЖа си към по-голямо призна-
ние, популярност и приемане част от църквата също следва
този пример, като проповядва светски хуманизъм, леко по-
ръсен с евангелистични термини. На пазара започват да из-
лизат нови книги за самоуважението, издадени от религиоз-
ни издателства. При посещение на една християнска кни-
Жарница срещнах следните заглавия:
Обичай себе си
Изкуството да се научиш да обичаш себе си
СебелЬбието - динамичната сила на успеха
Аз съм добре и ти си добре
Кой казва, че не съм добре?
Един верен поглед към твоето собствено „аз"
Да се сприятелиш със сянката си
Изкуството да разбираш себе си
Разбирането на твоето минало -
клЪчът към твоето бъдеще
Моето най-красиво чувство
МоЖеш да имаш и добри чувства към себе си
30 дни към едно „аз" без напреЖение и стрес
Ти си нещо особено
Трябва ли да бъда това, което съм?
{Или как да Живееш със себе си и да се харесваш)
203

В целия този единогласен хор от лавиците се чуВаше само
едно тъничко гласче, което звучеше no-различно. То гласе-
ше:
Остави себе си на мира
Голяма част от съвременната психоанализа фокусира Вни-
манието Върху „аз"-а на човека. Пациентът трябВа да изс-
ледВа сВоето Възпитание (и най-Вече големите неуспехи на
родителите си), сВоите мисли, сВоите мотиВи, сВоите
страхове, сВоите натрапчиви мисли и сВоите задръЖки (осо-
бено В областта на секса). И докато разказва за сВоите
проблеми В един съВсем неконтролиран разговор, отгоВори-
те постепенно изплуВат - или поне се ВярВа, че изплуват.
Светът - една лудница
„НорвеЖкият драматург Ибсен разказва една история за
Пер Гинт, който отишъл В една лудница и изненадан отк-
рил, че никой не му изглеЖдал луд. Всички говорели толкова
смислено и обсъЖдали плановете си с такава точност и
загриЖеност, че той си помислил: „Това са съвсем нормал-
ни хора". Пер Гинт споделил това свое Впечатление с лека-
ря, който му отговорил: „Не, те всички са луди. Всички го-
ворят много смислено, но говорят само за себе си. И мис-
лят само за себе си. Сутрин, обед, вечер - само за себе си.
Тук не моЖем да избягаме от собственото „аз". Носим го
винаги със себе си - дори и в сънищата си. О, да, млади гос-
подине, ние говорим смислено, но това не пречи да сме лу-
ди."
„Светът прилича до голяма степен на болницата, която е
посетил Пер Гинт. Той изглеЖда съВсем нормален, докато
не разберем, че се интересува единствено от себе си. Той
говори само • за своите чувства, своята политика, своите
войни, своите бк>дЖети и своите пари. Изобщо не спомена-
ва и дума за най-голямото Същество, което съществува
Във Вселената - Бога."8
204

За хората, които страдат от умствени, нерВни или емо-
ционални разстройства, е особено характерно тоВа, че тях-
ното собстВено „аз" е центърът и периферията на техния
Живот. Психоаналитичните техники, които ги насърчават
да се отдават на още по-дълбоки самонаблк)дения, задълбо-
чават още повече тяхното нещастие. МоЖе би сте чуВали
Вица: „НеВротиците са хора, които строят Въздушни замъ-
ци; психично болните са тези, които се настаняват да Живе-
ят в тях, а психиатрите са онези, които събират наема."
Нещастният човек от 77 псалм
В Библията има два класически текста, които разглеждат
проблема на егоцентризма и неговото лечение. Първият е 77
псалм, който БулиндЖър е разделил на следните части:
Заетост със собственото „аз" (1-6 cm.)
НеизбеЖният резултат от това - нещастието (7-9 cm.)
Заетост с Бога (10-12 cm.)
НеизбеЖният резултат от това - щастието (13-20)
Някой друг е озаглавил тези четири части така:
Въздишане
Потъване
Пеене
Извисяване
В първата половина на псалма Асаф страда от проблеми
със собственото си „аз", или взимане на свръх доза „вита-
мин Аз". Личното местоимение (аз, ме, ми, си) и глаголът в
1 л. eg. ч. се срещат двадесет и два пъти, докато Бог се спо-
менава само тринадесет пъти. Псалмистът е дотолкова
обсебен от мисълта за себе си, че дори започва да се съмнява
6 добротата, благодатта и милостта на Всевишния.
Във втората половина на псалма Асаф съсредоточава вни-
манието си върху Господа. БоЖието име (и като съществи-
телно, и като местоимение) е споменато двадесет и чети-
ри пъти, а неговото „аз" - само три пъти.
205

Нещастният човек от Римляни 7
Вторият библейски текст Върху тази тема е 6 Римляни 7:9-
25. След като е употребил над четиридесет пъти различни
форми на личното местоимение „аз", най-накрая Павел възк-
ликва: „Окаян аз чоВек!" Той не намира никакВо успокоение В
себе си, а уВерено потвърЖдава: „Зная, че В мен, тоест В мо-
ята плът, не Живее нищо добро." На края на глаВата той
откъсВа погледа си от себе си и го обръща към Господ Исус
Христос, В Когото е негоВата победа.
Когато търсим да намерим победата В себе си, ние Все ед-
но хвърляме котва Вътре В кораба: тоВа е една съВсем сигур-
на гаранция за духоВен дрейф.
Един израелски цар, който е разбрал, че се нуЖдае от някой
по-голям от него самия, е казал: „От краищата на земята
ще Викам към Тебе, когато примира сърцето ми; заведи ме
на канара, която е много Висока за мене" (Пс. 61:2). Канара-
та, разбира се, е Бог.
Заетостта със собственото „аз" кара чоВека да забраВя
благословенията на Господа и да не Му благодари за тях. Тя
го праВи да бъде неефективен в своето слуЖение, като нама-
лява способността му да се концентрира и пониЖава качес-
твото на неговата работа. Той започва да губи Всякаква
чувствителност по отношение нуЖдите на другите.
Робът на егоцентризма
Егоцентричният човек е роб на своите чувства и емоции.
Той не е особено привлекателна компания за другите хора.
Непрекъснато се оплаква от теЖкия си Живот пред безброй
съветници и приятели. За него слушателите са винаги добре
дошли, но съветите им - не. Волята му е твърда като сто-
мана, която се съпротивлява на каквото и да било въздейст-
вие, и отказва да приеме БоЖията Воля. Той е като хората,
които Господ описВа 6 Езекиил 33:31, 32:
„Те дохоЖдат при тебе както дохоЖдат лк>дете, та се-
дят пред тебе като Мои лкзде, и слушат Моите думи, но
206

не ги изпълняваш, защото с устата си показват много л1о-
боВ, но сърцето им отиВа след печалбите им.
И ето, ти им си като лкзбима песен от чоВек, който има
сладък глас и сВири добре; защото слушат думите ти, а не
ги изпълняВат."
ТолкоВа за патологията на егоцентризма. Нека сега да Ви-
дим как моЖе чоВек да се освободи от него.
Пет стъпки на освобоЖдение
Най-напред чоВек моЖе да престане да се занимава със себе
си, а да посвети Вниманието си на Христос (2. Кор. 3:18). Са-
мо когато гледаме Христос, ние моЖем да се преобразяваме
по Неговия образ. И хиляди добри Версии на нашето „аз" не
струват колкото една версия на Христос. Или, казано с дру-
ги думи, дори и едно осветено „аз" е лош заместител на
прославения Христос. Такъв човек трябВа непрекъснато да
се моли:
Спаси ме от самия мен, мили БоЖе,
ОстаВи ме да се загубя В Теб.
Нека повече не ЖиВея аз,
а Христос, който ЖиВее 6 мен.
-А. Б. Симпсън
Трябва да помним вярното твърдение: заниманието със
собственото „аз" носи нещастие; заниманието с другите
носи разочарование; заниманието с Христос носи радост.
Пол ван Годер пише така:
„Отношението, от което се нуЖдаем, е онагледено в след-
ната история. След едно изпълнение на Деветата симфо-
ния на Бетховен публиката дълго аплодирала диригента
Артуро Тосканини. Обзет от вълнение, Тосканини се обър-
нал към музикантите и им казал шепнешком: „Аз не съм
нищо. И вие не сте нищо", след което продълЖил почти
благоговейно: „Но Бетховен е всичко."
207

Някой може да Възрази, че Всеки чоВек има нужда от ня-
какВа самооценка и че Библията дори препоръчва тоВа. То-
ва наистина е така, но освен това той трябва да следва и
правилото на Маклейн: „Винаги, когато поглеждаш към се-
бе си, погледни десет пъти към Христос." Или, както се
казва в един стар химн: „Колко е хубаво да избягаш от себе
си и да намериш убежище при Спасителя."
Второто нещо, което човек може да направи, е да се пог-
ледне трезво през очите на Библията. От една страна, той
трябва да разбере, че е спасен по Божията милост, че грехо-
вете му са простени, че е оправдан и че е направен годен за
небето. Човек може да застане пред Бога и да бъде приет
от Него, защото Бог най-напред е приел Своя възл1обен Син.
Той е съвършен в Христос, наследник на Бога и сънаследник с
Исус Христос. Той е уникално Божие творение и има опреде-
лена роля, която трябва да изпълни в своя живот. Човек има
голяма стойност за Бога и това го прави да желае да бъде
всичко, което може да бъде за Исус.
От друга страна, той трябва да разбере, че сам по себе си
е нищо (2. Кор. 12:11; Гал. 6:3) и че в неговата плът не живее
нищо добро. Той не трябва да търси доброто в себе си и за-
това никога няма да се разочарова, когато не го намери.
И едно трето предложение. Егоцентричният човек тряб-
ва да загуби себе си в живот на служение за другите. Онези,
които постигат пълнота в живота, са хора, които са тол-
кова отдадени на това да помагат на другите, че нямат
Време да мислят за себе си. Реализацията в живота е резул-
тат на самоотричане, а не на занимаване със себе си. Това
има предвид и Исус, когато казва: „Който обича живота си,
ще го изгуби; и който мрази живота си на тоя свят, ще го
запази за вечен живот" (Йоан 12:25). Когато попитали пси-
хиатъра Карл Менингер какво би направил, ако знае, че ще
изпадне в нервна криза, той отговорил: „Бих намерил някой,
който е в по-тежко състояние от мен, и бих се опитал да му
помогна."
Също така човек не трябва да си губи времето в желания
да бъде някой друг. Независимо от това как изглежда, какви
недъзи има и колко са ограничени неговите възможности, чо-
век трябва да приеме себе си така, както Бог го е приел, и
208

ga cu каЖе: „С Божията благодат съм, какъВто съм" (1. Кор.
15:10а). Ако има неща В ЖиВота, които не могат да се про-
менят, той трябВа да ги приеме и така ще намери мир. В
онези области от ЖиВота, които са тВърдо определени от
боЖестВения суВеренитет, оплакването е грях и Желанието
да бъде другояче е напразно.
И на последно място чоВек трябВа да избягВа оноВа, което
го кара да се Връща назад В миналото - било то мисли за то-
Ва как е трябвало и как не е трябВало да бъде, книги Върху
самонаблЪдението, семинари Върху мисленето с ВъзмоЖнос-
ти или консултации, които те карат да мислиш поВече за
себе си, отколкото за Бога. ТоВа, от което имаме нуЖда, е
да забраВим себе си и да съсредоточим Вниманието си Върху
Господа, който единстВено е достоен.
209

ДУХОВНА МУЗИКА
ИЛИ НЕЧИСТИ ЗВУЦИ?
Някои казбат, че музиката е нещо неутрално, че само текс-
тът на песента моЖе да предизвика Възражения. Други каз-
ват, че музиката също моЖе да бъде от сВета и че има ня-
кои ВидоВе музика, които събуЖдат Животинското в човека.
И В дВата случая трябва да признаем, че религиозната му-
зика на едно общество не Винаги моЖе да се счете за добра
от друго. И осВен това църковната музика от един Век мо-
Же да се сметне за изкл1очително неподходяща от христия-
ните в по-късен век.
Също така трябва да признаем, че има музика, която мо-
Же да бъде напълно подходяща за слушане у дома, но не съв-
сем подходяща за църковна слуЖба (като класическата музи-
ка например). Вярно е също така, че искрени млади христия-
ни използват съвременни музикални форми в усилията си да
привлекат неспасени хора, което не им пречи да представят
евангелието съвсем ясно. Някои, които никога преди това не
се свидетелствали за Христос, сега използват музиката ка-
то средство за дръзновено свидетелство за Господа.
При разглеЖдане на въпроса за християнската музика доб-
ре е да се Вземат предВид следните четири области.
Самата музика
1.	Приемлива ли е като религиозна музика за мястото и за
времето, в което ще се използва?
2.	ПодхоЖда ли на думите? Най-добрата форма за послани-
ето ли е?
3.	ПодраЖава ли на света?
4.	Мелодична ли е, или само ритъм?
210

Текстът
1.	Верен ли е В доктринално отношение?
2.	Подходящ ли е за случая?
3.	Назидателен ли е?
4.	ВъзВисяВа ли Христос?
5.	Стойността му Временна ли е, или дълготрайна?
Изпълнител (ите)
1.	Изпълнението показно, ли е?
2.	Облеклото и поведението на пеВеца скромни ли са?
3.	СВидетелстВото му добро ли е?
4.	Кълчи ли се неприлично на сцената?
5.	КакъВ е мотиВът на изпълнението - да забаВляВа или да
ВдъхноВяВа?
6.	КакВа е целта му - да приВлече Вниманието към себе си
или към Господа?
7.	В изпълнението му присъства ли елемент на комерсиа-
лизъм?
8.	Неговото пеене насърчава ли благочестието?
9.	Влага ли прекалено много пари и Време В музиката?
Публиката
1.	Асоциациите светски ли са?
2.	Господ би ли се чувствал добре там?
Като имаме предвид разнообразните музикални вкусове на
християните, едва ли моЖем да очакваме някакво уеднаквя-
ване на нормите. Но предполагаме, че горните въпроси мо-
гат да послуЖат като някакъв вид ръководство, което мо-
Же да помогне при вземането на разумни решения.
Вместо да подраЖават на показната светска музика, доб-
ре е християнските композитори и певци да развиват нови
музикални форми, които да предават по най-подходящ начин
възвисените и величествени теми на Вярата.
211

ОТДЕЛИ ВРЕМЕ ЗА ОСВЕЩЕНИЕ
ЗабелеЖително е как Уилям Лонгстаф е успял да съчетае ос-
ноВните елементи на сВетия Живот В четирите куплета на
един химн. Много често ние пеем този химн, без изобщо да
оценяваме дълбочината и проникновеността на негоВия
текст. В края на нашето изследване на темата за христия-
нската сВятост нека прочетем този псалм стих по стих и
да Видим как той обхваща основните проблеми, които разг-
ледахме В предишните глаВи.
„Отдели бреме за освещение." Светият Живот трябВа да
се разВиВа. Той не се получаВа мигноВено. ВъВ Век като на-
шия, В който Всичко стаВа за един миг, ние се изкушаваме да
мислим, че едно-единствено силно преЖивяване ще предизВи-
ка гигантски напредък В осВещението ни. Но не става така.
Освещението е една еЖеднеВна опитност с Христос, който
обитаВа 6 нас. Както казва Ванс ХаВнер: „ОсВещението ис-
ка време, което ние все нямаме. Щастлива е онази душа, ко-
ято гори непрекъснато с огъня на простата вяра, която от-
казва да се продаде на съвременния модернизъм, а продълЖа-
ва да търси старите пътеки, които водят към вътрешния
мир."
„Говори често с твоя Бог." Без молитва няма святост.
Молитвата променя не само обстоятелствата, но и сами-
те нас. Тя не трябва да бъде формална, а от сърце. Не тряб-
ва да бъде от време на време, а честа. Не трябва да бъде на-
силена, а силна.
„Пребъдвай в Неговото общение." ПребъдВането говори
за постоянство и най-вече за постоянство в Живот на под-
чинение на Словото. ПребъдВането Води до Все по-дълбоко
познаване на Спасителя и все по-голяма прилика с Него. Исус
каза: „Ако пазите Моите заповеди, ще стоите 8 лк>боВта
Ми, както и Аз опазих заповедите на Своя Отец и стоя в
Неговата лк)бо8" (Йоан 15:10).
„И храни се с Неговото Слово." Ние трябВа да четем, да
изучаваме, да помним наизуст, да размишляваме върху Биб-
212

лията и да й се подчиняваме. Еремия се е хранил от Словото
и това е карало сърцето му да се радва и да ликува. Псалмис-
тът се е хранил с него и е открил, че то му помага да се въз-
държа от съгрешаване. Ние се храним с него и откриваме, че
е „полезно за поука, за изобличение, за поправяне, за настав-
ление в правдата".
„Общувай с БоЖия народ." Приятелството със светиите
има огромно освещаващо въздействие върху нашия Живот.
Така както лошите приятели насърчават лошите навици,
така добрите другари укрепват благочестивото поведение.
„Помагай на слабия в нуЖда." МоЖем да разширим прило-
Жението на този стих и да каЖем, че Животът на христия-
нина трябва да бъде Живот, отдаден на слуЖението на Гос-
пода и на неговите блиЖни. Ние вече видяхме, че безделието
е един капан. Изкушенията са най-силни, когато не сме ак-
тивно заети в работа за Господа.
„Във всичко търси Неговия благослов и Неговата свя-
тост." Една от проверките, на които трябва да подлагаме
нашето християнско поведение, се съдърЖа във въпроса:
„Мога ли да наведа глава и да помоля Бог да благослови то-
ва, което правя?" Всичко, което правим, трябва да бъде за
Неговата слава и мотивирано единствено от чистото Же-
лание да Му бъдем угодни. Той моЖе да благослови само то-
ва, което съответства на Неговата святост.
„Отдели време за освещение, остави светът да лети."
Уърдзуърт много правилно каза:
Светът е навлязъл в нас твърде много:
рано или късно в това харчене и получаване
ние ще открием, че сме изхабили себе си.
„Бъди повече сам със Исус и със Словото." У. Греъм Скро-
дЖи ни съветва следното: „Оставайте насаме с Исус, ако
искате да бъдете благословени." Най-светите хора са онези,
които отделят много време за размишление върху Словото.
Ако не се закореним дълбоко в Бога, Животът ни ще бъде
много повърхностен.
„В Него се взирай, и на Исус ще приличаш." Почти преди
две хиляди години апостол Павел писа следното: „А ние всич-
ки, с открито лице, гледайки като в огледало Господната
213

слаба, биВаме преобразяВани В същия образ от слаВа В слаба,
като от Господния Дух" (2. Кор. 3:18). С други думи, ние Все
поВече започВаме да приличаме на Него, като Го гледаме.
„И твоите приятели в теб Него ще вшкдат." Когато
Мойсей слезе от Синайската планина, лицето му излъчваше
силна сВетлина, която той беше приел от Господа. Когато
Водачите на Израел Видяха смелостта на Петър и Йоан, те
разбраха, че тези неуки и необразовани мъже са били с Исус.
Когато живеем В близко общение със Спасителя, хората
около нас Виждат отражението на НегоВата нраВстВена
слаВа В нас.
„Отдели време за освещение, нека Той да те води нап-
ред." Това означаВа, че ние трябВа да предадем Всички лос-
тоВе на управлението на нашия живот на Господа. Означа-
ва, че ние трябва да разменим своята воля за Неговата - че
трябва да се доверим на Неговите очи, а не на нашите.
„И не тичай пред Него сам като слепец." Когато не полу-
чим водителство веднага, естествената ни реакция е да
действаме импулсивно. Тогава приличаме на коне, които
пръхтят от нетърпение да хукнат напред, без да им е сло-
жена 1оздата и без да изчакат ездача. Така, без много да се
замисляме, ние поемаме инициативата в свои ръце. Изнерве-
ни от чакането, ние се втурваме напред, в резултат на кое-
то неизбежно падаме в скръб (Ис. 40:11).
„И в скръб, u в радост пак Господа следвай." Вярата ни не
трябва да заВиси от обстоятелствата и да се влияе от на-
шите победи и поражения. Затова и Джон Уесли се моли та-
ка: „Господи, изцели ме от моето променливо благочестие и
ме направи истински християнин."
„Като гледаш Исус, пак за Словото дръЖ се." Поетът
непрекъснато се обръща към Словото, защото знае, че Биб-
лията е инструментът, който Бог използва, за да очисти и
освети Своите хора. В това той повтаря мислите и чувст-
вата на автора на 119 псалм.
„Отдели време за освещение, имай в сърцето си мир."
Светият живот е животът на мира, спокойствието и ду-
шевното равновесие. Вярата ни освобождава от страха и
безпокойството. Ако ние истински уповаваме на Господа,
няма да се тревожим за нищо.
„Всяка мисъл и настроение на Него подчини." Давид се
214

молеше така: „Изпитай ме, Ьоже, и познай сърцето ми; опи-
тай ме и познай мислите ми; и Виж дали има В мен оскърби-
телен път; и Води ме по Вечния път" (Пс. 139:23, 24).
Изпитай Всички мои мисли и тайни разсъждения,
мотиВите, които раждат моите намерения.
ОсВободи и стаите, В които мръсните неща
държат кзздшпе на Властта над моята душа.
- ф. Ботъм
„Тъй воден от Него към извори на л!обов, скоро за небес-
но слузкение ще си готов." ТоВа е още един начин да се каже,
че когато отделим Време за осВещение, ще можем да се нас-
лаждаВаме на непрекъснати благословения В този жиВот и
ще бъдем подготвени за безкрайно служение В обиталищата
на слабата. Същото казВа и ПаВел на Тимотей: „...благочес-
тието е полезно за Всичко, тъй като има обещанието и за
сегашния, и за бъдещия жиВот" (1. Тим. 4:8).
215

ПОСЛЕДНА ДУМА
Бихме могли да забрабим запоВедта „Бъдете сВети", но по-
добре да не го праВим. Тя е на едно от първите места сред
Господните запоВеди. Тази запоВед не е била дадена като
препоръка или като Възможност, а като нещо задължител-
но. Като Всички други НегоВи запоВеди тя е била дадена не
за НегоВо, а за наше добро.
Няма по-Висока цел от тази да приличаме на Господ Исус.
Нищо не моЖе да гоВори по-убедително за Бога В един тол-
коВа прагматичен сВят като сВетия Живот. Той кара хора-
та да ВярВат В християнството. Той прослаВя Бога и обла-
годетелстВа вярващия. От друга страна, едВа ли има нещо,
което носи по-голям срам, позор и укор на Името на Господа
от съгрешаВащия сВетия.
Нищо не моЖе да ни мотиВира толкоВа силно да ЖиВеем
сВято, както лкзбоВта на Христос, както цената, която
Той плати за нашето спасение, и както милостта, която из-
ля Върху нас. Нека не забравяме и тоВа, че грехът прекъсва
общението с Бога, съблазнява другите хора и запечатва ус-
тата.
Освещението е процес, а не мигновено постиЖение. Ние
никога няма да бъдем абсолк>тно свети, докато не видим ли-
цето на Спасителя, но дотогава моЖем все повече и повече
да приличаме на Него.
В тази непрекъсната борба със света, плътта и дявола
ние трябва постоянно да носим въоръЖението на християн-
ския войник. Казано с едно изречение, това въоръЖение е
праведният християнски характер. Трябва да знаем, че дока-
то го носим, враговете ни трудно ще намерят в нас уязвими
места, към които да насочат стрелите си.
Само Бог моЖе да ни направи свети, но Той не прави това
без нашето съдействие. Той ни е дал някои принципи, които
да ни ръководят, и докато ние им се подчиняваме, Духът ще
ни преобразява от една степен на слава в друга. Някои от
предпоставките за това са изповядването, възстановяване-
216

mo на щетите, подчинението, изучаването на Библията, об-
щуването с други християни, слуЖението на Господа и дис-
циплинирането на тялото и ума.
Светостта е свързана с нашия сексуален Живот, реч, тем-
перамент и начин на обличане. Всъщност няма област от
Живота, която да не е свързана с нея.
Всеки християнин трябва да се замисли много сериозно, ко-
гато разбере, че без да е осветен, никой няма да види Госпо-
да (Евр. 12:14). Това вкл1очва както освещаването на негово-
то полоЖение, което той получава, когато се довери на Спа-
сителя, така и практическото освещаване, което е неизбеЖ-
ният резултат от истинското обръщение.
217

КРАЙНИ БЕЛЕЖКИ
1)	Цитирано от „Насладата от псалмите" /Enjoying the
Psalms/ (Kansas City, KS: Walterick Publishers, 1977), том 1,
cmp. 238-40. Използвано с разрешение.
2)	Цитирано от ДЖ. Осуалд Сандърс В „Най-доброто, което
мога да бъда" /J. Oswald Sanders: The Best That I, Can Be/
(Singapore: OMF Books, 1965), cmp. 110,11.
3)	Цитирано В „Още 1200 забелеЖки, цитати и анекдоти"
от А. Нейсмит /A. Naismith: 1200 More Notes, Quotes and
Anecdotes/, cmp. 93.
4)	Историята е истинска, само името на КеВин Бейкър е из-
мислено.
5)	„фармация" е побългарената форма на тази дума.
6)	Тази глаВа е Взета от книгата „Хазарт и алкохолизъм"
от Уилям Макдоналд, Артър Уайлдър и Доналд Норби
/William  MacDonald,  Arthur  Wilder  and  Donald  Norbie:
Gambling   and   Drinking/.   Публикувана   от     Everyday
Publications, Scarborough, Ontario, Canada, 1980.
8) ЮдЖин Петерсън, „ПътуВаща сВетлина" /Eugene H.
Peterson: Traveling light/ (Downer's Grove, IL: InterVarsity
Press), cmp. 69-71.
218

Вернер Fumm
Карл Хайнц Ванхайден
Ако зкиВотните
можеха
да гоВорят...
Издателство CLV
Издателство ВЕРЕН
126 стр.

Животните имат много ефикасни комуникационни системи,
с които се разбират помеЖду си. Но те не могат да си гово-
рят с нас на чоВешки език. ЗатоВа аВторите са се вЖивели в
тях и са се превърнали в техни говорители. В един мислен
разговор Животните повдигат въпроси и сами им отгова-
рят. По този начин авторите представят материала ЖиВо,
разВлекателно и въпреки това безупречно от научна гледна
точка.
Тази книга е интересна за всички - младеЖи и възрастни,
специалисти и неспециалисти, вярващи и невярващи. Тя е
подходяща особено за съмняваши се и търсещи хора, на кои-
то моЖе да покаЖе пътя, по който трябва да тръгнат, за
да се запознаят лично със Създателя.

 Гибсън

УПРАЖНЕНИЯТ
r-A W:-

ТренироВка no
християнстВо - 0
ОсноВен курс

В ХРИСТИАНСТВЕ=№

Издателство CLV
Издателство ВЕРЕН
143 стр.

Християнската Вяра, християнското мислене и жиВот се ос-
ноВаВат Върху Божието СлоВо. Целта на тази книга, пърВа-
та от една серия от пет курса, е да представи В общ план
схВащания на Библията, състаВляВащи осноВата на христия-
нската Вяра. Материалът е разработен преди около десет
години В църкВата Fairheaven Bible Chapel В Сан Леандро, Ка-
лифорния, от аВтора Джийн Гибсън (местна църкВа по ноВо-
заВетен образец, В която, между другото работи, и изВест-
ният аВтор на редица книги Върху ученичество, библейска
консултация, пастирстВо и др. Уилиям Макдоналд). От
шест години серията курсове „ТренироВка по християнстВо"
е широко разпространена В Западна и Източна ЕВропа. От
1991 г. насам „Курс 0" беше осноВата за серия много успешни
еВангелизационни библейски лекции В София.
Теми, разгледани В книгата:
Твоето Слово е истина; Личността на Бога; БоЖието същес-
тво; Какво е човекът; Проблемът за греха; За вечността;
Исус, Месия - Бойкият спасителен план; Кръстът на Исус;
НовороЖдението; Спасение по благодат; За вярата в Исус
Христос; Сигурност в спасението; Новият Живот.

ДЖийн Гибсън
ТренироВка по
християнство
Курс за начинаещи
Издателство CLV,
Издателство ВЕРЕН
172 стр.

1

Щ..Курсза начинаещид,Щ

Втората книЖка от серията от пет курса е предназначена
главно за новоповярвали християни. Тя започва с кратък
преглед на основното християнско учение и разглеЖда под-
робно елементите, необходими за един християнски Живот.
Книгата моЖе да бъде от полза както за самостоятелна ра-
бота, така и при провеЖдане на библейски обучения, особено
за млади християни. Тя не носи в основата си доктринална
насоченост. След всяка тема са предлоЖени въпроси, които
спомагат за практическото усвояване на материала. Книга-
та моЖе да слуЖи както като учебник, така и като методи-
ческо ръководство за учителя.
Теми, разгледани 8 книгата:
Панорама на Евангелието; Преглед на Христовото учение;
Христос като Господ; Погребани в кръщението; Вечно спасе-
ние; Животът в църквата; Преодоляване на изкушенията;
Имам среща с Бога; БоЖието Слово като храна; Научи ни да
се молилг, Пие слге Негови свидетели; Личното свидетелст-
во; Господната вечеря.

ВЪПРОСИ

iкоито схзлдлвлт много често

Вернер Гитт
Въпроси,
които се задаВат
много често
Издателство CLV,
Издателство ВЕРЕН
160 стр.

Всеки, който започне да се занимава с християнската Вяра,
се сблъскВа с мноЖество въпроси, които се повтарят със за-
белеЖителна честота почти при Всеки търсещ.
Целта на автора е била да се съберат и формулират отго-
ворите на тези въпроси в кратка, но достатъчно ясна фор-
ма. Общото за всички разгледани в книгата въпроси е, че те
са действително задавани от хората. Така че тази книга не
представлява въпроси и отговори, обясняващи Библията от
гледната точка на един християнин, а се опитва да се отне-
се сериозно към проблемите, които действително вълнуват
търсещите, питащите и съмняващите се хора. Тук не става
дума за сборник от остроумни теологични въпроси или за
теоретичен списък от възмоЖни проблеми, а за основни Въп-
роси на търсещи хора, събрани през дългогодишната лекци-
онна практика на автора. Отчасти са разгледани и ориги-
нални самостоятелни въпроси.

Волфганг Бкше
Игра с огъня
ИздателстВо CLV,
Издателство ВЕРЕН
347 стр.

„Огнено кръщение", „Огнени конференции", „Огънят на съ-
Живлението над Африка и Европа", „Евангелизации с чудеса и
знамения" - тези и други подобни понятия са много популяр-
ни в църкви, групи и общества, които са били „докоснати от
трите вълни на Светия Дух". Под тези „три вълни" се раз-
бира историята на петдесетното двшкение, харизматично-
то двиЖение и накрая - „евангелизмът на силата" („power
evangelism") като „третата вълна на Светия Дух", която в
момента придобива все по-голямо влияние, за да доведе чрез
знамения и чудеса до „най-голямото съЖивление в история-
та на църквата".
В тази книга се разглеЖда историята на „трите вълни",
техните прилики и разлики, особености, слабости и откло-
нения от Новозаветните учения, но същевременно и породе-
ното от тях предизвикателство отново да се замислим за
същността и действието на Светия Дух.
С тази книга авторът Желае да даде информация, да покаЖе
подозрителния произход на някои учения и практики, да
обърне внимание върху някои съмнителни връзки и преди
всичко да призове към искрена самооценка в светлината на
Светото Писание.

Уилиям Макдонапд
ХРИСТОС
ЦЪРКВАТА

Уилиям Макдоналд
Христос
и църкВата
Издателство CLV,
Издателство ВЕРЕН
123 стр.

В нашето Време Възникват съВсем ноВи Въпроси към уче-
нието на СВетото Писание за църкВата. Хората, които са
открили, че изпълВането на техния Живот със смисъл се със-
тои В тоВа да открият БоЖията Воля за себе си, я търсят
сериозно и задълбочено. Една от най-ваЖните области В то-
Ва отношение е църкВата. Тази книга се опитва да даде ясни,
разбираеми и достъпни за Всеки отгоВори на широкия спек-
тър от Въпроси, които Възникват.
Уилиям Макдоналд, аВтор и съаВтор на на мноЖестВо биб-
лейски курсоВе на задочното библейско училище Емаус В Оук
Парк, Илинойс, САЩ, систематизира В тази книга основ-
ните духовни принципи на новозаветната църква. В своето
изследване той се придърЖа тясно към текста на Библията
и ясно отделя всичко, което е добавено от хората и няма ос-
ноВа В БоЖието СлоВо.

Уилиям Макдоналд
ЗАБРАВЕНАТА ЗАПОВЕД
„Бъдете свети!"
ЖиВотът, В които център е Христос - жиботът В сбя-
тост - утопия ли е? Как мога да бъда истинско сбиде-
телстбо за Бога?
Уилиям Макдоналд се занимаба с тези наболели Въпроси,
Вълнубащи мнозина християни, които са В изпитания. Той
доказба, че Божието изискбане към Негобите деца за
сВят жибот може да бъде реално изпълнено.
25 години след „Истинско ученичество" Уилиям Макдоналд
отнобо пише една разтърсваща книга, която не се сбени
да осбети и най-скритите ъгълчета на нашето ежеднеВие
и същевременно да покаже пътищата за изцеление на
нездраби християнски практики.
BUL